XXXVII.	CYRILL	91

recitativ bohatěji, čímž utvořil »r e e i t ativo a c c o m p a g n a t o«, t. j. recitativ samostatný, obligátní s hudebně propracovaným doprovodem; vedle tohoto nového druhu recitativu se udržela až na naši dobu forma starší s číslovaným bassem pod názvem >r e-c i t a t i v o s e c c o« === suchý, prostý recitativ, též recitativo parlante. Přechod z re citativu k arii tvoří a r i o s o, t. j. kratší melo dická věta bez thematického rozčlánkování. Moderní recitativ jest vyvrcholen v pozdějších dílech Wagnerových. -- Zpěv jest veden deklamačně, kdežto orchestr hraje »nekonečnou«, bohatě propracovanou melodii.
31. Ouvertura.
Ouvertura jest instrumentální úvod k opeře neb oratoriu. První pokusy o hudební drama neměly úvodu, nýbrž začaly zpívaným p r o logem, hraným madrigalem nebo hned děj e m. Monteverdi předeslal svému »Orfeu« devítitaktovou t o c c a t u, třikrát opakovanou. Tvůrcem první, skutečné ouvertury jest Francouz L u 11 y (1633—87). Tato »f r a n c o u z s k á« ouvertura se skládá ze dvou pomalých dílů, mezi něž jest obyčejně vsunut fugovaný díl rychlého pohybu. — I t a l s k á ouvertura, které jest tvůrcem Alessandro Scarlatti(1659 -1725), skládá se ze dvou rychlých dílů, mezi něž vsunut jest díl pomalý. Z italské ouvertury vyvinula se naše symfonie. Rozlišujeme ouverturu: 1. koncertní, sonatové formy, na př. od Beethovena ke »Koriolanu«, »Egmontu«, »Králi Štěpánu«, »Svěcení domu«; Mendelssohna »Sen v noci svatojanské«,»Hebridy«, »Na moři klid a plavby zdar,<, »Athalia«, »Ruy Blas« ; od Schumanna » Heřman a Dorotea«, »Julius Caesar«; od Griega »V jeseni«; od Wagnera: »Faust«, »Polonia«; od Berlioze »Korsar«, »Wawerley«; od Brahmse »Akademická »Tragická«;od Dvořáka »Kde domov můj« (k Samberkovu »Tylu« vyd. pod názvem »Mein Heim«), »Husitská«; od Fibicha »Noc na Karlštejně«, od Čajkovského »1812«; 2. o u ve r-tury směsové čili potpouriové, v nichž jsou ve volném seřazení nejkrás - néjší motivy z díla, jež předcházejí. Tuto formu má na př. ouvertura k Weberově ,,Čarostřelci «, k Rossiniově »Vilému Tellovi«, k Bizetově »Carmen« a četné ouvertury operettní ; 3. ouvertury motivicky s operou související čili symfonické tónomalby, v nichž skladatel bud podává přehled následujícího dramatického díla, (Gluck, Ifigenie v Aulidě« ; Mozart, »Don Juan«; Beethoven, »Leonore IIL«;

Wagner, »Tannháuser« , »Mistři pěvci«) nebo připravuje na první scény operní (Wagnerův »Lohengrin«, »Tristan«, »Parcival«).
32. Alessandro Scarlatti a neapolská škola.
Alessandro Scarlatti (1659-1725), zakladatel školy neapolské, žák Carissimův, psal veliký počet církevních, klávírních a varhanních děl. Hlavní jeho význam však spočívá na poli operním. Kdežto v církevní komposici přidržuje se ještě slohu římské školy, započal ve svých světských dílech pěstovati sloh mkr á s n ý,« zvaný tak pro svou meiodičnost, jenž vyvrcholil v dí-lech klassických mistrů. Scarlatti v opeře .,>T h e o d o r a« po prvé uvedl »d a c a p o« veliké arie a »recitativo secco« nahradil recitativem »accompagnato«. 1e tvůrcem italské ouvertury (symfonie). V jeho stopáchjde Francesco Durante (složil Magnificat), L e o n a r d o L e o (Miserere), N i c o l a P o r p o r a, zakladatel pěvecké školy neapolské a učitel Haydnův, A s-t o r g a (Stabat mater), F r a n c e s c o F e o, N i c o l a 1 o m e 11 i (Miserere), S a c c h i n i, jenž mimo církevní a komorní díla napsal četné opery, na př. »Oedipus«, P i c c i n i, slavný soupeř Gluckův. Piccini rozšířil finale v celek, sestávající z několika scén a obohatil formu duetta. Nejlepším jeho dílem jest komická opera -> La Cecchina«.

33. Opera Buffa. G. Pergolesi.

Do neapolské školy náleží též L o g r o scino, jenž vytvořiloperu komickou, zvanou »opera buffa«. Vsunul mezi jednotlivé akty vážné opery (opera seria) parodistické části v neapolském dialektu; později byli části s komickým živlem vyňaty z tohoto nepříznivého spojení s vážnou operou a hrály se samostatně. lest v nich po prvé t. zv. f i n a 1 e ve formě e n s e m-b 1 u k zakončení jednání. G i o v a n n i P e r g o 1 e s i (1710—1736) stal se spolu-zakladatelem »opery buffy«intermezem »La s e r v a p a d r o n a«, jež vzbudilo obrovský dojem.
Posledním a nejslavnějším jeho dílem jest »S t a b a t m a t e r«, církevní duetto pro dva ženské hlasy s průvodem smyčcového kvartetta.

34. Vznik světské a duchovní písně.

a) Současně s písní minnesángrů a meistersingrů vyvinula se p í s e ň 1 i d o v á a s v ět-