90	CYRILL	XXXVII.

laní hudebníci, aby se radili o jevech hudebních. Mezi nimi byl V i n c e n z o G a-1 i 1 e i, otec slavného astronoma; J a c o p o Corsi, básník Ottavio Rinuccini, a tři hudebníci z povolání : E m i l i o de C avalieri, Jacopo Peri a GiulioCaccini. Ideálem jejich reformních snah bylo obrození starořeckého dramatu. Ale jejich snahy narazily na veliké obtíže, protože nebylo vzorů v tomto směru. Caccini v předmluvě k »Nuove musiche« (1602), sbírce to monodických skladeb (madrigalů) pro jeden hlas s doprovodem » Basso continuo« promlouvá o zásadách nového směru a praví: »Nejhlavnější částí v hudbě jest řeč, pak rhytmus a v poslední řadě teprve tón a nikoliv opačně. Bez porozumění slova nelze pohnouti citem. Nutno zavrhnouti každou hudbu, při níž není rozuměti slovům a ta-kovou hudbou jest kontrapunkt. Ničí poesii libovolným prodlužováním a zkracováním slabik, kazí porozumění textu a nedovoluje, aby hudba působila na cit. Proto musí kontrapunkt ustoupiti novému způsobu zpěvu, podobnému harmonické řeči.« Jak vidno, jedná se o reakci proti vládnoucí tehdy polyphonii. Prvý pokus v tomto slohu učinil V. G a l i l e i; zhudebnil jedno tlivé scény z Danteova »Pekla«. Vynalezl nový způsob monodický a stal se původcem recitativního slohu. Roku 1590 vystoupil Cavalieri s operou » II satiro,, která však nenalezla souhlasu pro madrigalový sloh, v němž byla psána. Za to byla první skutečná opera »D a p h n e« od Peria na text Rinucciniův s velikým úspěchem pro-vedena 1594. Ji následovala r. 1600 »E u r i-d i c e« o jednom jednání se zpívaným prologem. Peri jest vedle Galilea tvůrcem opery čili, jak se tehdy říkalo »Stile rappresentativo«, slohu to, jenž byl považován za nejzpůsobilejší pro dramatické hry. Peri sděluje, že doprovod byl hrán za scénou — první myšlenka »neviditelného orchestru« — a sestával z cembala, citery, houslí, lyry a loutny.
29. Arie.
Arie jest zpěv pro solový hlas s orchestrálním doprovodem a může býti součástí opery, kantáty, oratoria nebo může býti též samostatným dílem, určeným pro koncertní přednes. (Beethoven: »Ah, perfido«, Mozart: 40 arií.) Od ballady liší se lyrickým obsahem, od písně menším rozsahem a orchestrálním průvodem. V novější době skladatelé píší též p í s n ě s průvodem orchestru, jako Strauss, Albert, Mahler a j. Dříve píseň provázena byla loutnou, kytarou, klavírem atd.

Arie menších rozměrů se zovou k a v a-t i n y neb a r i e t t V. V ustálenou formu velikého významu vyvinula se arie v i t a 1-ské opeře neapolské.Tvůrcemtéto veliké čili »da capo-arie« jest A 1 e s s a n d r o S c a r 1 a t t i. Jeho arie sestává ze dvou hlavních dílů, lišících se náladou, rhytmem a uměleckým zpracováním. První díl po-skytuje pěvci příležitost k rozvinutí svého umění, opakuje hojně text a zpracovává thema v bohaté míře ; druhý díl jest klidnější prvého po stránce pěvecké, rozvinuje však bohatější harmonické a kontrapunktické prostředky. Po tom následuje »da capo«, t. j, věrné opakování dílu prvního, jejž zpěvák zdobí různými koloraturami. Podstatnou částí veliké arie jest instrumentální r i t o r-n e 11, který se hraje jako úvod před arií a obsahuje hlavní její melodii. V i r t u o s n í výkony italských pěvců staly se průběhem doby v neapolské opeře hlavní věcí tou měrou, že skladatelé v prvé řadě byli nuceni psáti pro pěvce vděčná čísla; tak z »d a
c a p o-a r i e« vyvinula se arie k o 1 o r a t u r ri í, která kvetla až do konce XVIII. stol. V XIX. stol. ustoupila volnému zpracování, řídícímu se pouze požadavky textu. Zejména přestala »da capo-arie«, protože zdržovala spád děje, nemajíc dramatického účinu. G l u c k arie nezavrhl, nýbrž pře tvořil ji slohově v podstatnou část svého uměleckého díla. Teprve W a g n e r vymýtil v pozdějších svých dílech arii ve formě uzavřených čísel a nahradil ji hudebním recitativem, při němž orchestr zdůrazňoval ná ladu zpívaného slova.

30. Recitativ.
Recitativ jest způsob zpěvu, při kterém na prospěch přirozené přízvučnosti stránka hudební jest omezena na míru nejmenší,
a to jak po stránce melodické, tak po stránce rhytmické a dynamické. Jest prasaickou mluvou ve zpěvu. První opera jest zbudována na základech recitativního slohu.
Skladatelé počali komponovatí ve »s ti 1 e rappresentativo«, jehož jádrem byl recitativ. Oblíbili si tento sloh, aby k platnosti přivedli zpívaný text, jejž do pozadí zatlačily kontrapunktické umělůstky, a aby zpěv byl zase přirozeným ohlasem citu a nálady. Průvod recitativu skládali s počátku velmi jednoduše, a to jako č í s l o v a n ý
b a s s, který se přednášel na loutně, na gambě nebo cembalu a byl pouze harmonickou oporou k zajištění intonace.
Teprve pěstitel dramatického slohu M o n-t e v e r d i a později S c a r 1 a t t i provázel