86	CYRILL	XXXVII.

I pro nás, Čechy, byla jeho přednáška, ač místy trochu přepepřená, velmi zajímavou, poněvadž jsme slyšeli s německým textem písničky, jež doma bohužel slýcháme česky. Rádi jsme vzali na vědomí, že se radikálně obul do písně » Hier liegt vor deiner Majestát«, která také straší na našich kruchtách jako parádní mše při kantátě. jsme vděčni, že i Němci jí mají dosti. My na tuto píseň vzpomínáme s trpkostí, poněvadž jí vytlačeny byly naše staré a krásné písně české, af již se ani nezmiňujeme, že zatlačila při z p í‑
v a n é m š i sv. liturgický zpěv latinský.
Ohledně jednotného zpěvníku obnovuje vlastně prof. Moissl staré přání, pronesené již na generálním sněmu cecilském v Pasově, kde žádáno bylo, aby aspoň 20 písní bylo vydáno pro všechny krajiny s německou řečí, k nimž by pak si jednotlivé diecése při-dávaly své písně. Ale i tento velmi nepatrný požadavek jednotného zpěvu prohlásil tehdejší předseda, zvěčnělý dr. Haberl, za nemožný v dobách nynějších, poněvadž prý se nenajde takové ochoty k poslušnosti. Vtipně pravil, že kdyby všichni Němci zpívali »Grosser Gott, wir loben dich«, že by Prušáci jistě přidali: »Wir, P r e u s s e n ...«
Žertovně, ale věcně vystihl nesjednocenost v pěveckém snažení nejen u Němců, nýbrž i u nás. My se snad na jednotný zpěvník ani nezmůžeme; nebo ho vydáme, až lidé přestanou zpívati.
Vybrali jsme z referátů jen ty, jež se týkaly bud přímo nebo nepřímo církevní hudby. O postupu celého kongresu a o všech referátech aspoň přehledně přinesly již dříve zprávy české listy. Reditel konservatoře pražské, J. K a -~ n z A 1 b e s t u, měl pozoruhodnou přednášku o zařízení moderních konservatoří, v níž probral nejen jak má býti budova pro hudební institut stavěna, nýbrž jak má býti účelně sestaven vyučovací plán.
Zbývá nám ještě promluviti o otázce s t á t n í c h z k o u š e k, jež probrána byla při hlavním referátu p. R u d o 1 f e m s v o b. p á n e m P r o c h á z k o u. O jeho referát byl již sveden celý papírový a slovní boj, v němž však mnohé a důležité věci byly dosud ve zprávách vynechány. Ty jest nám vyzvednouti.
R. 1909 napsal baron Procházka v »Tagblattu« řadu článků o reformě státních zkoušek z hudby a poukázal na řešení různých otázek stavovských. Komitétem kongresu vídeňského byl pak pozván k poradám o státních zkouškách, při nichž přijal kongres mnohé z jeho náhledů, v »Tagblattu« pronesených.
Obsahoval tedy generální referát barona Procházky návrhy celé komise, nikoliv jen jeho vlastní a jednal o reformě s t á t n í c h z k o u š e k, nikoliv o sociáních a stavovských otázkách umělců hudebních in genere.
O referát tento byl největší zájem, poněvadž se dotýkal přímo existence jednotlivců, hlavně majitelů hudebních škol, kteří ve snaze po větší úrovni všeobecného vzdělání učitelů hudby viděli útok na své dosavadní působení. Ihned po referátu, který byl pro ochraptění referentovo přečten prof. Moisslem, rozvinula se čilá debatta, do níž tónem méně než ušlechtilým zasáhl universitní prof. Dietz, člen vídeňské státní hudební komise, autor znamenité studie »Geschichte des musikalichen Dramas in Frankreich wáhrend der Revolution bis zum Direktorium« (1851) a vydavatel skladeb císaře Leopolda I. Z podrážděnosti jeho slov, která dokumentovala jeho velikou výmluvnost, vyzírala osobní animosita a subjektivnost. Prý nebyl pozván k poradám o reformu státních zkoušek.
Domníval se, že reforma dle slov referentových má záležeti v požadavku maturity pro kandidáty státních zkoušek a opřel se proti tomu uváděje, že se Beethovena také nikdo neptal, zdali má maturitu. Když mu členové komise vysvětlili, že požadavek maturity jest spojen s tužbami hudebnictva, aby na středních školách byla systemisována místa c. k. skutečných učitelů a že jedině pro ně se žádati musí, na konec se omluvil, že nechtěl býti osobním.
Celá věc má se následovně.
Loňského roku vyjádřila Jednota Hudebních Stavů na své valné hromadě v Kutné Hoře jako jeden z prvních svých požadavků, aby na středních školách, to jest na gymnasiích a reálkách byla hudba předmětem povinným, učitel hudby byl d e f i n i‑
t i v n í m a by1 postaven na roveň ostatním učitelům definitivním, jakým jest na př. c. k. skutečný učitel tělocviku. Tento oprávněný požadavek došel souhlasu též
u komitétu vídeňského kongresu a stal se p r á v n í m p o d k l a d e m navrhovaného projektu pro b u d o u c í státní zkoušky, jimž by se podrobili jediné ti, kteří právě by kompetovali o místo d e f i n i t i v y na reálkách a gymnasiích. Referentovi nezbylo nic jiného, než postupovati tu dle platných zákonů ř í š s k ý c h, které pro středoškolské