74	CYRILL	XXXV11.

(až 96 hlasů) náhradu za imitační umělůstky, jichž se zřekla.
17. Sixtinská „capella” střediskem církevní
hudby.
Čím byl Benátkám kostel »San Marco«, tím byla Římu papežská kaple sixtinská, nejstarší to středisko katolické hudby církevní. Sixtinskou kapli postavil papež Sixtus IV. ve Vatikánu. Michelan,-elo a Rafael ji vykrášlili svým uměním. Sbor pěvců zpíval zde všechny skladby bez jakéhokoliv průvodu (á capella). V sixtinské kapli nebylo varhan a účinkovalo v ní po návratu papežského dvoru z Avignonu (1378) mnoho Francouzů, Nizozemců a Spanělů. Přijati byli jen svobodní pěvci se čtyřmi nižšími svéceními. Palestrina byl též nějaký čas členem tohoto sdružení; bylo mu však odejíti, poněvadž byl ženat. Soprán zpívali chlapci, pak falsetisti, později kastráti (až do XIX. stol.). Jméno »capella« přešlo z místnosti, ve které sbor se nalézal, na zpěváky a později ovšem též na doprovázející instrumentalisty.

18. Adrian Willaert a benátská škola.

Zakladatelem školy benátské jest A d ri a n W i 11 a e r t, kapelník v San Marcu v Benátkách. Zemřel r. 1562. Jest tvůrcem dvou-sborové skladby, jež jest v podstatě renaissancí antifonického zpěvu sv. Ambrože; možnost postaviti pěvce na obou galeriích v kostele sv. Marka, opatřených varhanami, vnukla mu myšlenku psáti sklady pro dva sbory. Tím způsobem docílil nových, ne-bývalých účinků. Každý sbor tvořil pro sebe celek se samostatnou harmonií. — K jeho bezprostředním žákům náleží A n‑
d r e a G a b r i e l i, učitel Haslerův, varhaník u sv. Marka, skladatel četných církevních skladeb. Gabrieli a jeho synovec Jan užívali nejprve jména »C o n c e r t i
e c c 1 e s i a s t i c i«, jež jsou vokální skladby církevní s instrumentálním doprovodem. C y pr i a n d e R o r e proslul jako skladatel chromatických madrigalů. — V i c e n-t i no snažil se obroditi chromatický a en - harmonický tónorod ; Z a r l i n o (viz ot. 1.!) Fra Constanzo Porta kladl rád cantus firmus do bassu; J a n G a b r i-e 1 i, synovec Andrea a t v ů r c e orchestrální hudby psal samostatná instrumentální díla: »Kanzony a Sonaty 3—22hlasé, varhanní skladby a vícehlasá díla pro zpěv a nástroje (»symphoniae sacrae« a »concerti ecclesiastici«). Ve svých »symphoniae

sacrae« dovoluje výslovně vokální a instrumentální provedení. Jeho sonaty pro 3 hlasy byly ještě půl století po jeho smrti vzorem pro skladby tohoto druhu. Výtečný varhaník B a n c h i e r i náleží svými kanzonami k spoluzakladatelům s o n a t o v é formy. Jako skladatel dramatických scén patří spolu s madrigalistou V e c c h i m k předchůdcům operní hudby. Výborný církevní skladatel a žák Gabrielův, G r a n d i, užívá ponejprv slova »k a n t á t y« pro vícevěté zpěvy sólové. V benátské škole byl též pěstován »ricercare,,, pro loutnu a var-hany a »t o c c a t a« pro varhany. Jsou to první formy samostatné instrumentální hudby. (Viz ot 87.!)
Poslední mistři benátské školy, kteří skládali církevní skladby ve vážném slohu církevním, byli A. Lotti, Caldara a B. Marcello (viz ot. 35.!). Zakladatelem d r u h é benátské školy ve směru hudby dramatické jest zván A Monteverdi (viz ot. 26.!).
19. Orlando di Lasso.
rJrlandus de Lassus, narozen v Monsu v Hensku 1532, cestoval po Anglii, Francii, i Německu a stal se na doporučení F u g-g e r o v o kapelníkem v Mnichově, kde byla největší »capella« tehdejší doby v Evropě; tam zemřel 1594. Počet jeho děl jest obrovský; napsal přes 2003 skladeb, jako mše, motetta, chvalozpěvy »Magnificat«, vícehlasé sbory k pašijím dle sv. Matouše, při nichž slova Kristova a evangelisty zpívány chorálně; dále psal četné madrigaly, chansony, villanely a komici{é německé písně. Mistrem byl v motettu. Roku 1560 komponoval sedm kajících žalmů Davidových, jichž dokončením postavil si podobný pomník jako Palestrina dílem »Missa Papae Marcelli«. Komposice jest rozdělena dle jednotlivých žalmových veršů ; zakončení jest vždy šestihlasé. [ Magnificat anima mea dominum« jest chvalozpěv Panny Marie v domě Zachariášově a patří ke třem chvalozpěvi m evangelijním (Cantica maiora), jež se zpívají při nešporách. Slavné »Magnificat« napsal též Durante a J. S. Bach ; obé vydal R. Franz.]
20. 0 vynikajících vrstevnících Nizozemcú.
Současně s mistry nizozemskými působila v Německu řada mistru n ě m e c k ý c h, kteří pěstovali kromě obvyklých forem (mší, motett atd.) s oblibou vícehlasou píseň německou. Střediskem hudebním byl Innsbruck, Mnichov, A u 9 s b u r g, kde bohatá