68	CYRILL	XXXVII.

se nezalekl, považuje secvičení kostelního sboru za úlohu právě knězi přiměřenou; vždyf kněz nalezne při tom »velmi lehký prostředek, dítky i dospělé k vlastnímu jejich užitku a ke vzdělání lidu kolem sebe shromážditi a při tom zpěváky samé, ale pak též jich prostřednictvím celou osadu v podstatu i ducha církevního roku uvésti«. Ale těch kněží, kteří by nárol{u tomu odpovídali, jest mizivě malý počet.
Dotčené zde zjevy jsou však politování hodny též se stanoviska h u d e b n ě-p a e d a g e g i c k é h o v ů b e c. Nejvznešenější úkol umění jest ethicky působiti na srdce lidské, je očišfovati, polepšovati, ušlechfovati. Tím stojím nctoliko na půdě křesfanské filosofie umění, nýbrž znám na své straně i lepší směr filosofie řecké.
K jakému konečně cíli byl by zde člověl{ se svým uměním, když ne k službě a zvelebování toho, bez něhož by ani žíti, ani pusobiti, ani vůbec býti nemohl ?
To jest náhled křesfanské vědy o úkolech umění vůbec.
Jen k tomu účelu postavila církev všecka umění do svých služeb a působí již tím opravdu kulturně a stává se tak největší vychovatelkou lidu. Jestliže dnes výchovná cena umění více se zdůrazňuje, měla by býti i následovně církev ve svém tisíciletém díle výchovném intensivně podporována. Čeho odepírá lidu bída života, poskytuje mu denně církev: otevírá lidu své chrámy a skýtá mu svojí stále se střídající bohoslužbou, která sama opět jest organickým dílem uměleckým, posvátné jeviště na oltářích. Církev nahrazuje lidu umělecká musea svými slohovými stavbami, svými obrazy a sochami i nářadím bohoslužebným. Katolický chrám jest lidu dvoranou hudební stále otevřenou, kde se učí ušlechtilým, povznášejícím zpěvem své duchovní vášně přemáhati a ušlechfovati.
Pamětihodným pro hudebního paedagoga zůstává výrok Platonův v jeho řeči »O státu«. Řecký filosof varuje před »zavedením nového způsobu zpěvu, nechceme-li všecko prohráti. Nelze soustavou hudební otřásati, aniž by současně nejhlubší základy zřízení byly ohroženy. Zkáza dere se touto cestou zcela skrytě. Zdomácňuje znenáhla, uchvacuje nepozorovaně mysli a smýšlení, šíří se odtud do denních styků a jimi přes zákony a společnost, až konečně všecko ve veřejném i soukromém životě zničila«.
Jestliže my křesfanský náš řád společenský pokládáme za pevnější, než aby Ižihudba základy jeho podryla, jsou přece tato slova pozoruhodna, poněvadž dokazují výchovnou cenu hudby. Proto také může pseudoliturgická hudba, která duchu i úmyslům církve se protiví, pouze pustošiti. A proto jest i stav dnešní církevní hudby též otázkou veřejného blaha, která nesmí býti ponechána diletantům a hudebním řemeslníkům, kteří o úmyslech církve mají stejné ponětí, jako slepý o barvách_ A je-li ochrana duchovních statků, v umění složených, úkolem prozíravé a opatrné vlády, vypinila naše rakouská vláda tento úkol zúpina. Zřízením zvláštního oddělení při c. k. akademii hudby hodlá skutečné církevní umění hudební podporovati. Zde znají vychováváni bytí mužové, kteří mají býti hlasateli pravého umění ve svých krajích a zemích. Theoreticky i prakticky důkladně vzdělaný učitel zpěvu v kněžských seminářích a rovněž takový ředitel kůru mohou léčiti zlo sesvětštěné hudby církevní. Naše vláda zaslouží za to dík našeho episkopátu, kterýž tímto veřejně pronáším, ale též dík všech uznalých katolíků, kterým na důstojné bohoslužbě záleží, jakož i všech, kdož umělecky vychovávají, nebof tito vědí, že lidu jest kostel jediným chrámem umění.
Ke konci řeči své nejd. p. biskup v resoluci pronáší přání, aby r e f e r á t h u d e b n í při místodržitelství českém povýšen byl na s a m o s t a t n ý d e p a r t e m e n t, čímž by se chefovi departementu umožnilo samostatně působiti na poli reformy círk. hudby; zároveň vyslovuje přání, aby za Čechami v zřizovaní h u d e b n í c h r e f e r á t ů následovaly ostatní země na říšské radě zastoupené.
Po řeči nejd. p. biskupa, nadšeně přijaté, následovala přednáška prof. D. Orla: 0 vyučování zpěvu v kněžských seminářích a na theologických fakultách.
Titul přednášky obsahuje zcela dva různé díly; první se týká praktického pěstění chorálu a polyfonie v a 1 u m n á t e c h k něž s k ý c h; druhý zodpovídá otázku, jak se pěstuje dosud a jak by žádoucno bylo pěstovati c í r k e v n ě-h u d e b n í v ě d u při theologických fakultách na universitě.
Předem pro porozumění jest nutno připomenouti, že bohoslovci navštěvují přednášky pro řádné předměty n a f a k u l t ě; na venku jsou místo fakult v biskupských