XXXVI.	CYRILL	55

8. 0 Quidonovi z Arem a jeho soustavě.

Quido Aretinský žil začátkem XI. st. Byl mnichem v klášteře Pompose u Ravenny, později v Arezzu ; vynikal velikou učeností a znamenitou methodou vyučovací. Měl zvláštní osud, že všechny vynálezy před ním i po něm byly mu přičítány, kdežto pozdější doba mu zase všechny zásluhy upírala. Hlavní význam jeho spočívá v tom, že zdokonalil linkový system a methodu vyučovací. První učil intonaci tónů, kdežto až dosud učili se zpěváci zpěvům pauze dle sluchu pomocí neum. Užíval při tom monochordu a hymnu o sv. Janu Křtiteli:
IIt queant laxis Famuli tuorum Resonare fibris Solve polluti Mira gestorum Labii reatum
Sancte Joannes.
Melodie tohoto hymnu byla tak upravena, že každý ze šesti veršů začínal vyšším tónem. Byla to pomúcka pro pamět pěvcu jako naše stupnice, ale ne solmisace. Solmisace vyvinula se u Quidonových žáku na základě tehdejší šestitónové řady, hexachordu. Dělo se to následujícím způsobem: Dvacet tehdy užívaných tónů bylo rozděleno v sedm hexachordu a podloženy každému slabiky: ut, re ..., tak že na půltón připadly vždy slabiky mi, fa. Byly tři druhy hexachordu : přirozený (naturale) na c, tvrdý (durum) na g a měkký (molle) na f. Při přechodu z jednoho hexachordu do druhého řídila se jména tónu ostatních dle púltónu mi- fa, tak že tentýž tón dle hexachordu, k němuž náležel, měl 2 až 3 jména:

c d e f g a, - f g a hes c d, - g a h c d e. Tato změna v pojmenování slula m u t a c e.
17

Další zásluhy získal si Quidon svými theoretickými pracemi, přenesením Rehořského chorálu z notopisu cheironomického do notace chorální na čtyřlinkový system a o vícehlasost tím, že stanovil nová pravidla pro vedení hlasů a učil jich křižování.
9. Počátky německé duchovní písně.
Prameny, ze kterých německá píseň církevní se vyvinula, jsou:
1.	Byly překládány latinské hymny a k těrrito překladům užito melodií Rehořských. Na př. hymnus »Veni creator Spi-ritus« byl přeložen »Komm Geist und Schdpfer«.
Překládány byly latinské hymny a pře-klady zpívány k melodiím světským; tak hymnus sv. Bernarda z Claiwaux »Salve caput cruentatum« byl přeložen »0 Haupt voll Blut und Wunden« a tento překlad zpíván na melodii světského madrigalu od Haslera.
Na světské melodie lidové zpívány byly texty duchovní; tak píseň »Von Gott will ich nicht lassen« byla zpívána na melodii písně »Ich ging einmal spazieren«.
Nové texty vznikly přepracováním světských písní lidových. »Den liebsten Bulen, den ich han« bylo přepracováno na »Den liebsten Herrn, den ich han«,
Některé melodie vznikly tím způsobem, že sběratelé pokládali soprán čtyřhlasého zpracování za vlastní melodii, která však dle tehdejšího zvyku byla jako cantus firmus zpívána v tenoru. Isaak vícehlasně spravoval lidovou píseň » I n n s b r u c k, ich muss Jich lassen«. Jejím sopránem zpívali katolíci píseň k sv. Anně a protestanté »Nun ruhen alle Wálder«.
6.	Byly tvořeny nové texty i melodie.
(Příště dále.)
IvrIw

v
KU čtyřicátým narozeninám Vojtěcha Ríhovského.
KAREL EM. HROBSKÝ.
V
OJTĚCH ŘÍHOVSKÝ narodil se dne 21. dubna 1871 v Dubu na Moravě, kdež otec jeho byl řídícím učitelem a spolu ředitelem kúru při farním proboštském chrámu Páně. — Poněvadž otec jeho by1 více ředitelem kůru než učitelem, měl mladý Vojtěch mnohou příležitost dobrou církevní hudbu slyšeti. -- Není tedy divu, že v kolébce jí odkojen přímo »fabrikuje« mše, vložky a pod.
Střední školy (reálku) studoval nejprve ve Šternberku, později v Olomouci; láska k hudbě nedala se však utlumiti a proto odebral se do Prahy na školu varhanickou, kdež po 2 léta pilně studoval a .po další dva roky navštěvoval pěveckou a operní školu Lukesovu, pak ústav Arnošta Cerného na Král. Vinohradech. — Po vykonaných studiích převzal po otci řízení kůru při proboštství dubském, kdež celých deset let setrval