XXXVII	CYRILE	45

Miny (1904), angličtiny (1907) a italštiny (1910) a všude došlo nadšeného přijetí, nutno je považovati dnes za světovou knihu, jejímž pravým názvem by bylo: »Summa Gregoriana«, a ne skromný titul: »Einfůhrung« atd.
V přítomném prvním dílu autor, vyloživ pojem a jméno gregoriánského zpěvu obšírně pojednává o psalmodii starokřestanské a hymnech. Následuje vývoj liturgie a liturgického zpěvu ve středověku. Zevrubně probírá vývoj jednotlivých zpěvných částí mše sv. a potom vývoj officia jak všeobecně, tak se zřetelem k částem responsoriálním, antifonickým a hymnickým. Ovšem že je tu důkladně projednána t. zv. otázka gregoriánská, je-li totiž sv. Řehoř Veliký autorem antifonaria; následuje úvaha o rozšíření zpěvu gregoriánského. Závěrek tvoří tři odstavce o sequencích, tropech a officiích formy poetické. Přidán jest seznam textů svatohavelského kodexu 339 a verše alleluiatické rukopisů a tisků až do missálu Tridentského.
Tím jest nejstručněji naznačen bohatý obsah knihy. Látka jest, jak patrno, účelně roztříděna a až do podrobností pečlivě, svědomitě a spolehlivě zpracována. Autor zachovává všude široký rozhled a nedává se strhnouti jednotlivostmi na úkor celku. Všude jeví [se veliká sčetlost, znalost rukopisů a opravdu kritické zpracování pramenů.
Co se jednotlivostí týče, upozorňujeme na následující věci: na str. 70 uvádějí se pravidla, jimiž se řídí výběr a vzájemný poměr antifony introitové a žalmu lverše introitního). Jest sice pravda, že pravidla uvedená přináší Tommasi, než nalézají se již u Duranda (Rat. div. offic. 1. IV., r. V., n. 5.). Pravidla ta vyžadují dopinění, kterého jim dodal Grospellier (Ephemliturg. 1907, p. 27 seq.', kde je více zajímavých podrobností, autorem nepovšimnutých. Pochybná jest interpellace rubriky edice vatikánské »a c c e d e n t e Sacerdote ad altare, incipiunt cantores Antiphonam ad lntroitum« - »wáhrend d e s G a n g e s des Zelebranten zum Altere« u s. w. St 71.) Nehledě k tomu, že doslovně by bylo lépe přeložiti: když kněz přistupuje k oltáři, a ne když kněz jde k oltáři, vedle tohoto důvodu grammatikálně-logického je to známý dekret S. R. C. č. 2424. Coimbrlc. 14. Apr. 1753 jakož i Caeremo

niale Episcoporum II., 8, § 30, které nás usvědčují, že nařízení edice vatikánské třeba posuzovati s hlediska těchto dekretů a v souhlasu s nimi vykládati slovo »accedenteK tak, že nelze introit začíti, dokud celebrant k oltáři nedošel. Některé spisy (na př. Duchesne Origines) citovány jsou bez udání vydání, což by ve spise nepatrného významu nebylo tak zlé, ale poněvadž z Wagnerova díla čerpá mnoho kopistů, kteří bezmyšlenkovitě Wagnerovy citace opisují, je to zarážejícím zjevem, nalézám-li v ně-kolika spisech tyto citace prvního vydání Duchesneova Origines dávno rozebraného, z Wagnera převzaté a dnešnímu vydání neodpovídající.
Na str. 76 jest rok úmrtí papeže Telesfora špatně udán, má býti (approximativně) r. 136 a ne r. 154, který se udává jako rok úmrtí Pia I. Na str. 77 není ani slova o řádu sv. Amauda, který udává jako den, kdy se zpívá Gloria: »in vigilia Pashae« Duchesne Origines, 3. ed., p. 477) oproti ostatním pramenům označujícím »den velikonoční«. Přehlédnutím vzniklo nedopatření na str. 103, jalo by III. sněm toletanský (589) přikazoval v k a n o n u 11, aby se zpívalo Credo. Nařízení toto nalézá se v kapitulu 2. téhož koncilu. Litujeme, že bylo málo dbáno restaurace liturgického textu, provedené edicí vatikánskou. Také zpěv kněze (preface a Pater noster- zůstal téměř nepovšimnut. Na str. 189 zasloužila činnost Damasova více badání. Mezi argumenty, jimiž dokazuje autor, že organisátorem římské liturgie jest Řehoř I. (str. 191 -214) pohřešujeme znamenité (konfirmační) důvody P. Mocquereaua ze IV. dílu »Pa]eographie musicale« na základě kursu liturgických textů. Zprávu, že Karel IV. zavedl v klášteře sv. Ambrože v Praze zpěv ambrosianský (str. 223) dlužno dopiniti tím, že nebyl to původní ritus ambrosiánský, nýbrž officiu benediktinskému z nařízení Innocence VI. při-způsobený.
Kniha Wagnerova jest proto velice cennou, že pojednává důkladně o chorálu, jeho vzniku a vývoji, se stránky liturgické. Tím se oživuje celé studium zpěvu gregoriánského, poněvadž možno pochopiti účel, příčiny a důvody mnohých skladeb. Proto také vřele doporučujeme tuto knihu těm, kteří touží seznati formy gregoriánského zpěvu a jejich vztah k liturgii.	Dr. J. Cibulka.

Ilol RUZNÉ ZPRÁVY. I~II~	l]

* Přihlašujte se o vzorné ředitele kůru u Obecné Jednoty Cyrillské!
* Hommutaee. Snaživý ředitel kůru, který působí na veliké osadě, rád by zaměnil své působiště. Byl by mu milým venkov, kde by mohl pěstovati správně kostelní hudbu dle církevních předpisů. Přihlášky do redakce listu.
** Uprázdněno jest místo ředitele kůru v Českém
Brodě. Bližší B. Kašpar, Smíchov 271. Viz insert.
* Na interním večeru v konservatoři při oddělení
varhanickém hrány byly 1. března násl. skladby : 1. Hándel : Praelud. a fuga, Vacek. 2. Saint Saens: Rhapsodie op. 7., Fendrštát Josef. 3. Bach: Praelud. a fuga, Roesl. 4. Reger: Fuga, Pištělák Vilém.
5.	Bach: Toceata a fuga d-moll, Pechmannová Irma.
Schumann : Fuga č. 1. ůber den Namen »Bach«, Niedermayer Rudolf. 7. Bach: Praelud. a fuga, Srámek. 8. Mendelssohn: Sonata č. 5, Vedral Jan.
9.	Bach: Praelud. a fuga a moll ses. li., Pek Albert.
Klička: Koncertní fantasie č. III., g-moll, op. 39.,

Aim Vojt. 11. a) Nowowejski : Dumka op 31. b) Guilmaut : Allegro appaionato, Schellerová Marie sonata č. 5. I. v. op. 80. 12. Bach: Passacaglia seš. L, Hanuš Ant.
Státní zkoušky z hudby. Ku zkouškám konaným v březnu t. r. před c. k. zkušební komisí pro vyučování hudbě na školách středních a ústavech učitelských za předsednictví ředitele z K á a n ů bylo připuštěno z 54 kandidátů 52, 21 mužských, 31 ženských, 38 národnosti české, 14 německé. Z nich odstoupilo S. Zkoušku podniklo ze zpěvu 13, ze hry houslové 5, ze hry na varhany 1, ze hry tia klavír 24, ze zpěvu i hry houslové 1, ze zpěvu i hry na klavír 3. Mezi nimi bylo 12 opravných ev. doplňovacích zkoušek. Reprobováni byli: ze zpěvu 2, ze hry houslové 1, ze hry na varhany 1, ze hry na klavír 4, z pokusu praktického, z dějin hudby i nauky o harmonii 2, z dějin hudby 2, z paedagogiky i z dějin hudby 1, z nauky o harmonii i z dějin hudby 2, z dějin hudby, paedagogiky i na-