40	CYRILL	XXXVII.

Také jistý člen sboru Národního divadla obchází rodiny i pohřební ústavy a na-bízí služby své ku provedení pohřebních zpěvů, bud sám, bud různými náhončími. Při tom tvrdí, že ani farář, ani ředitel kůru brániti mu nemohou, že je zpěv jeho povoláním jako zpěváka, jen zpěvem se živícího. Jeho povoláním ovšem jest zpívati, ale jen tam, kde je do služeb přijat, aneb když někdo, třeba i ředitel kůru jej přijedná, ale úřední liturgický úkon na úkor ředitele kůru i zpěváků, kteří celoročně chrámu slouží a většinou i dovednějšími jsou (v Praze přec při mších sv. těžší skladby se provozují, nežli při pohřbech), dovoliti si nesmí. To je poškozování v živnosti a neoprávněné vykonávání úřadu veřejného, a dle toho i žalovatelným a trestným.
Město Praha při pojišfovně své zřizuje i pohřební ústav svůj, čin jistě sociálně-humánní, který zvláště ředitelé kůru a chrámové sbory s nejlepšími nadějemi vítali. Sazby byly sestaveny (schváleny dosud nejsou), ale zase v mylném předpokladu, že pohřeb obřadem církevním není, bez účasti ředitelů kůru a zajisté i duchovenstva. O řediteli kůru a při pohřbech s assistencí o sboru chrámovém zase úni slůvka. Na jedné straně se ustanoví »s požitkem ze štoly« a na jiné tato štola se úpině škrtne. — (Právě do-chází nás zpráva, že po našem zakročení stala se náprava aspoň v tom, že zpěv uveden v prvých třech třídách.)
Podobně sestaveny jsou i sazby většiny ústavů pražských. Tyto ostatní byly sice schváleny, ale schválení jich je sporno, pro přímý odpor s druhým odstavcem § 3. minist. nařízení z 1. srpna 1907, již řečeného, kde výslovně se dí : »Jestliže poplatky, které podle předpisů svou dobou platných zapravovati jest zřízencům duchovní správy nebo jinakým církevním a kulturním orgánům, platí se p r o s t ř e d n i c t v í m koncessovaného podniku pro pohřbívání mrtvol, b u d v s a z b ě u v š e c h p ř í s 1 u š n ý c h p o-1 o ž e k v ý s l o v n ě u v e d e n a ta částka, která má připadnouti dotčeným zřízencům a orgánům.«
A těmto podmínkám sazby dosavadní převážnou většinou nevyhovují a tak nelze stranám kontrolovati, kolik dostanou orgány církevní za p o d s t a t n o u část pohřbu, posvátný obřad a kolik zbývá pohřebnímu ústavu samému. Na ony připadne jen ne-patrná částka a přec — jak již v listě našem poukázáno předloni — se strany proti-náboženské naříká se na přepych pohřební v tom smyslu, jako by církev jej zaviňovala a z něho těžila !
Způsob provádění obřadů pohřebních v nynějším svém stavu jest neudržitelným, a o nápravu zasazují se nejpovolanější sdružení: Obecná Jednota Cyrillská, Jednota hudebních stavů a Podpůrný spolek pražských ředitelů kůrů. Také nejdůst. kníž. arci-biskupská konsistoř i c. k. místodržitelství neodepře pomoci zjednati, jak bylo s námi sděleno. Hlavní vinu však na zbahnění v tomto ohledu nesou právě ředitelé kůrů sami, tím, že ke všemu nečinně přihlížejí a nápravy se nedomáhají. Od r. 1869, kdy tehdejší pražští ředitelé kůrů — podepsáni mimo jiné byli Horák, Mašek, Studený, Maýr, Slcuherský, Lábler, Vinař i všichni faráři pražští — krok podobný učinili, až do loňského 15. ledna společně neučiněno ničeho. Zakročení tehdejší nepochopitelně nepřátelským jednáním pražského úřadu patronátního i magistrátu nemělo úspěchu a předchůdcové naši po prvém nezdaru dalšího boje se neodhodlali.
Jest tedy nyní na každém jednotlivci, aby sám byl na stráži svých práv. Tehdy nebylo organisace a boj na vlastní pěst jest ovšem obtížný ! Dnes stačí každý případ okamžitě organisaci své oznámiti a náležitě doložiti. Tato ovšem může pracovati jen pro své členy, kteří také povinnosti své řádně piní.
Také jest třeba svědomitě a pečlivě veškeru hudbu chrámovou pěstovati, byf i dle poměrů skrovně, vždy ale důstojně, máme-li v nadřízených duchovních a patronátních úřadech najíti podpory. Ledabylým, řemeslným odbýváním úřadů uznání a úcty si nedobudeme.
Kéž článek tento liknavé probudí a k nápravě přispěje!