48
zpěvy vícehlasé. Když však ve XII. stol. diskantující (provázející hlas) postavil proti jednomu tónu tenoru tony dva i více, bylo nutno zavésti do zpěvu m e n s u r u, odměřiti vzájemné trvání tónů. Úkol ten byl vnesen na chorální virgu a punctum. Virga nazvána byla nota l o n g a (a), nota čtvercová nota brevis (r) a nota koso-čtvercová semibrevis (*).
V počátcích mensurálního zpěvu (XII. stol.) longa a brevis vyjadřovala různé metrum zpívaného textu. Základní schemata čili m o d i byla : trochej ~  ~ "; jamb  ~ M j; daktyl ~  ; anapest   ,. Stanovení délky a krátkosti dělo se tedy kvantitou slabik latinského textu.
Vlastní mensurální notaci černou rozvinuje F r a n k o Paf U s s ký (Franco primus) v díle »Ars cantus mensurabilis« kolem r. 1250. Longa, brevis a semibrevis vyjadřuje u něho již přesné trvání tonu. Longa (a nikoliv brevis) jest jednotkou míry a dělí se na tři breves; tempus perfectum (trojdobý takt dle nynějšího názoru) jest tedy charakteristickou značkou. Různé postavení jednotlivých not má vliv na různé jejich trvání. Tak dle Riemannova 1) a Bellermannova2) výkladu spisu Frankonova longa před longou jest trojdobou N N = 3/,, o, I d, i ď. 4) Jednotlivá brevis mezi dvěma longami tvoří s předchozí longou trojdobý takt (v našem smyslu), čili longa stává se následující brevis pouze dvoudobou: 9  ~ = 3;'4 ď i I o. I. jsou-li dvě breves mezi dvěma longami, alteruje čili dvojnásobí se druhá brevis; předchozí longa jest trojdobou:   ='''/4 ó. I o ó ó. I. Tři breves mezi dvěma longami tvoří pro sebe trojdobý takt; předchozí longa jest trojdobou: ""  = 3/4 ó, i
Je-li mezi dvěma longami více breves než tři, působí bezprostředně prvá brevis před longou nebo za ní dvoudobost této longy; tři breves za sebou tvoří perfekci :
1  M N M M , = 3/4 ó ; r' , , r; . Má-li se jinak počítati, musí to býti vyznačeno bodem (punctum perfectionis), který ukazuje hranici perfekce a platí tolik jako naše
taktová čára : ", "  "    1. Pomlčka _T_ rovná se brevis; -T_ platí jako longa dvoudobá, pomlčka přes tři mezery jako longa trojdobá. Pomlčky nejsou svou posicí schopny alterace. Schema pro přepis jest tedy:
l4 d. o r a• r d i o. r d i ri r 10' l' n o r y l d. ! r r a i
Frankonovy zásady platily po celé XIII. století.
Florentinští madrigalisti XIV. věku rozšířili starobylé umění (ars antiqua) pařížské Frankonovy školy o nové druhy taktů (2/4, s;'s, 9/o rhytmické komplikace synkop, triol, kvartol a nové druhy not o menším trvání pro rychlejší ligatury, čímž dali základ k novému umění hudby mensurní, t. z. »ars nova«. Francouzi M a c h a u I t a zvláště biskup F i l i p de V i t r y (j- 1350) odhodili příliš komplikované formy školy severoitalské a v systém uvedli toto nové umění, jež pak trvalo s nepatrnými změnami až do XVI. století. »Ars nova« jest tedy ve svém konečném vývoji uměním francouzským, jež se vrátilo do Italie přesídlením papežů 1378 z Avignonu do Říma; ke konci XVI. stol. přešlo za arcibiskupa Jana z Jenšteina i do Čech.
Vedle bývalého »tempus perfectum« (taktu trojdobého) zná ars nova »tem p u s i m p e r f e c t u m (takt dvoudobý). Jednotkou taktovou není již longa jako dříve, nýbrž
s) Kompendium der Notenschriftkunde str. 100. s násl.
8) Geschichtliche Bemerkungen ůber die Notation (Kirchenmusikalisches Jahrbuch 1898.).
V přepise našem trojdílná longa nahrazena jest půlovou s bodem, dvojdílná longa notou půlovou, brevis čtvrtovou (alterovaná brevis půlovou), semibrevis osminovou. Redukují se tedy na 1/8 původního trvání.