47

místech před longou a místo longy i na místě posledním, jestliže bud' jí byla pod-ložena slabika nepřízvučná, nebo byla-li následující nota pro novou slabiku na vyšším stupni, než jest poslední nota skupiny. Nota s e m i b r e v i s označovala tóny klesající a nikdy nebyla tištěna sama o sobě (r*,).
V nynějších chorálních knihách e d i c e v a t i k á n s k é se tisknou noty dle uvedeného schematu (obr. 23.), který jest otiskem z úvodu k typickému vydání »Graduale Rornanum«. Výklad a význam not podán bude v odstavci »theorie chorálu vatikánského«.
r		rN	e	
Punctum	Virga	Bivirga	Punctum inclinatum	
	rr	ó		
Podatus čili Pes	Clivis čili Flexa	Epirp-honus	Cephralicus	
				
Scandicus	Salliicus	Climacus	Ancruus	
rrr	\	r~	\ I~	
Torculus	Porrectus	Torculus resupinus	Porrectus flexus	
!s	f~—s	M
íL~r	-!~r	
				
Pes subpunctis	Scandicus subpunctis	Scandicus flexus	Climacus resupinus	
rr	rrr	P	tir	rrrr	
Strophicus	Pes strophicus	Clivis strophica	Torculus strophicus	
		čili s notou Oriscus	čili s notou Oriscus	
Pressus	jiné způsoby Pressus čili neumy přiřazené.	Trigon

r	--no -r	r
r r ro% rV^*	— w- ro- rrs~re	r
Quilisma	Neumae longiores seu compositae Neumy delší čili složené
Obraz 23. Schema not v chorálních knihách edice vatikánské.
8. Notopis mensurální.i) Ars antiqua. Ars nova. Nota černá, červená, bílá.
Ars antiqua. Počátky vícehlasu způsobily změnu v platnosti černé chorální notace čtvercové. Pokud v homofonním vícehlasu se zpívaly soudobně a stejně rhytmicky ve všech hlasech tytéž slabiky textové, nebylo třeba ještě přesného od měřování délky tónu; vystačil tu chorální notopis ve své původní platnosti i pra
') Směrodatným pro poznání mensurální notace černé jest dílo Jana Wolfa, Geschichte der Mensuralnotation von 1250—1460 Teil I. Geschichtliehe Darstellung, II. Musikalische Schriftproben des 13. bis 15. Jahrhunderts. Lipsko 1904. Přehled vývoje m. n, podává Riemann v =Kompendium der Notenschriftkunde, Rezno, Pustet 1910. Prakticky spartovati (přepisovati do moderní notace) notaci m. b 11 o u naučí Bellermanovo přesně pracované dílo rMensuralnoten und Taktzeichen des XV. und XVI. Jahrhundertsr, Berlín, Reimer 1858 a Dr.Haberla studie »Wie bringt man Vokalkompositionen des 16. Jahrhunderts in Partitur?Q (Kirchenmusikalisches Jahrbuch 1898). Ambros, Geschichte der Musik II. — P. Runge, Die Sangesweisen der Colmarer Handschrift 1895. Ostatní literaturu citují uvedené spisy.