41
Nota q u a d r a t a ustupuje u nás v některých rukopisech, zvláště původu řeholního, a nahrazuje ji nota c a u d a t a,t) nota s nožkou. Kde jinde se psalo ->punctum«, píše se v této notaci virga. Každá samostatná nota bez ligatury jest tedy virga; nota čtvercová a kosočtvercová píše se výjimečně jen ve skupinách. Notopis tento vydává však svědectví, že přednes chorálu byl tehdy zdlouhavý a zkostnatělý.
Příkladem jest následující antifona k nešporám o svátku sv. Jana W.
~eiO	m- -
~	7.{ello C, ýw~ru £~aF~ilia ,td `ti~riw
ILUI In
Vit__	--	Í
per rcr>OM o bé
íí oo o ~ř etc
Obraz 19. Faksimile z františkánského kaucionálu ze Znojma2) z r. 1587, fol. 80a.
Na staré p í s m o p o d k o v o v é připomíná notace, jíž v XVII. stol. psal strahovský kapitulár a regenschori Jan V. Šícha~) »Graduale Ordinis Praemonstratensis«, »Processionale« a »Antiphonarium«. Jak vidno znásledujícího obrazce, má »punctumr

') Johannes de Garlandia píše: »Simplex figura est, quando una sola nota super unam syllabam ponitur. Tunc debent fieri omnes q u a d r a e et habere unum t r a c t ii m a d e x t r i s.« Tento způsob notace zavládl v některých rukopisech již tehdy, kdy se objevuje »discantus« a kdy bylo třeba c a n t u s f i r m u s chorálu vyznačiti dlouhými notami, aby se k nim mohly zpívati dvě nebo tři kratší noty (Ureves) provázejícího diskantu. Johannes de Muris dí: aQuadratae enim notulae, cum per se ponuntur, communiter caudatae sunt cauda descendente non a sinistris, sed a dextris«. (Cousemacker II. 306). Podobné notace užívali troubadouři již ve XII. stol. a němečtí minnesingři ve XIII. stol, pro své duchovní písně, skládané v přísné mensuře.
') Nyní majetkem Strahovské knihovny, sign. D A I. 2.
3) Viz o něm studii archiváře Cyrilla Straky v Archaeologických památkách 1908, seš. 23!