XXXVI.	CVRILL	153

úvod díla vystihuje jeho náladu i účel zároveň. Tomu odpovídá i instrumentální průvod úvodu. Pouze violy a cella s kontrabassy tvoří průvod sboru, dodávajíce celku elegického zabarvení.
Číslo 2. rozjímání o pomíjejícnosti světa na slova sv. Petra:
»Nebo všeliké tělo je jako tráva,
a všecka sláva jeho jako trávy květ; uschla tráva a květ její spad].«
(I. Petr. 1, 24.)
Ponurá nálada líčí žal nad zemřelým. Zajímavý smuteční pochod v talctu tříčtvrtním nás upoutá (Moderato in modo di marcia 13-mol), k němuž velebné unisono sboru tvoří dustojný dopiněk. Jaká však protiva při slovech: >-Slovo Hospodinovo však zústává na věky.« Posouny jakoby v pamět ryly slova ta na mocném b-dur akkordu.
Číslo třetí počíná solem barytonovým, jenž střídavě se sborem z žalné nálady se probere v novou naději, která vyvrcholí v mocnou fugu na slova »Spravedliví v ruce Boží jsoue. Je to jeden z oněch velikolepých projevů hudebních, na něž se snadno nezapomíná. Tuto bezpečnost v ruce Hospodinově jakoby skladatel zdůrazniti chtěl prodlevou na D (kotle, posouny, varhany), která po celou skladbu se ozývá. Zvláštnost, snad někdo řekne schválnost, ale neobyčejný jest její účin.
Císlo 4. jest líčení nebeských stanů, klid a mír dýše z něho. Číslo S. je později přikomponováno. Sopránové solo líčí radost nebešfanů při radostném shledání.
Je-li číslo 6. jakýmsi návratem k dřívější náladě, již vyjadřuje hlas solový, je část z »Blahoslavení mrtví, kteří v Pánu umírají« smírným zakončením celku.
Co v díle Brahmsově zvlášf uchvacuje je opravdovost, mocná gradace, jež apotheosov sedmého čísla vyvrcholí.
Dílo Brahmsovo provedl sbor a orchestr Národního divadla řízením kapelníka p. R. Zamrzly a to s pietou a pečlivostí. Nebylo-li vždy vše zcela úměrno, nebyla toho příčina v ledabylosti přípravy. Po stránce sborové bylo by si bývalo tu a tam přáti markantnějšího nastudování hlasů, aby plastika díla byla zřetelnější. Sola zpívali paní Bobková a pan E. Burian. 7_a provedení, první v jazyku českém, můžeme býti po-vděčni.
1u a	E®

Z diecése brněnské,
Pro 5kolní slitky při mši sv. zavádí se střídání společných modliteb se zpěvy.
`1~ Na synodě diecésní, kterou konal se svým duchovenstvem (asi 500 kněží) J. M. p. bi‑
skup Pavel hr. Huyn r. 1910, prohlášena byla celá řada konstitucí; některé však
odloženy na pozdější dobu, až totiž jim bude dána náležitá synodální forma. Tak vyšla dodatečně XVI. constituce v »Acta Curiae Episcopalis Brunensis« v č. 1. r. 1910, jež jedná o prostředcích, jakými by mládež školní byla přivedena k důstojné a užitečné přítomnosti při oběti mše svaté.
Částečně týká se otázka ta i zpěvu kostelního a proto o ní podáváme krátkou zprávu čtenářům »Cyrilla«.
Aby se zamezila roztržitost dítek (tak asi zní stručný obsah konstituce), budiž:
1.	vyučování o mši sv. ve škole co nejdokonalejší,
vyučování v kostele častější,
kázeň přísná, — katecheta af v ž d y stopuje, byli-li všichni žáci, kteří musí a mohou přijíti, přítomni a jak se chovali. — Záci af při mši sv. stojí, od »Sanctus« však až k přijímání nebo poslednímu požehnání knězem af klečí!
Žáci mějte vhodné modlitby a zpěvy, a) všichni stejné a jen schválené od diecésního biskupa; b) af je všichni s sebou donesou ke mši sv.; c) af o obsahu jsou ve škole poučeni; d) žádná píseň af se nepřipustí ku zpěvu, dokud není řádně nacvičena; e) »velmi doporučení hodným,« (tak dí konstituce dále), zdá se nám býti onen způsob účasti při mši sv., který již v několika pastorálních konferencích byl navrhován a v jednom kostele farním naší diecése po pětadvacet let jest zaveden — způsob totiž, aby se střídaly mezi mší sv. modlitby se zpěvem. — Domnívají se někteří, že modlitby dítek