142	CYRILE	XXXVI.

LITERATURA.

Bohumil Kašpar, Chorál vatikánský. Schváleno k. arcib. Ordinariátem v Praze, 1910. Mojmír Urbánek 150 l;, stran 53. Je to přednáška, kterou konal pan autor při cyrillských exerciciích v Chotěboři, Borohrádku a v Plzni, a jest dopiněna jeho článkem, vyti-těným v kalendáři »Dalibora« roku loňského. Zajisté přispěje ke zdárnému pěstění chorálu nové edice a k jeho vlídnému přijetí v Čechách.
Karel D o u š a, Ecce Sacerdos magnus pro 4hlasý smíšený sbor bez průvodu op. 14. Coppenrath, Řezno 1910, partitura M 1'—, hlasy po 10 pf. Věnováno 1. Eminencí, p. kardinálu Lvu ze Skrbenských. Práce vážná, svěží melodiky, bohatá na zajímavou harmonisaci, v níž rostou slova Acrescere« spíše vnitřní silou hudební, než zevnějším leskem dynamiky. Vrchní hlasy ve »Benedictionem ...« pozoruhodně zvedají se nad »basso continuo« a odoxologií »Gloria Patri« vystřídán jest smíšený sbor hlasy ženskými; v konečném »Ideo ...« se všechny hlasy zdržují, aby v maestosu a v největší síle a lesku skončily uvítání biskupovo v kathedrále. Skladba vyžaduje vyškolených pěvců a zvláště hlubokých basů; místy jsou hlasy dvojeny, tak že zní skladba často mohutným osmihlasem. Jest ctí pro autora, že práce jeho byla přijata světovou, zahraniční firmou řezenskou.	D. 0.
J o s e f M a c h á č, Bedřich Smetana a cizina. V Melicharově bibliothéce sv. X. V Hradci Králové 1910. Supplující professor J. Machač již jako středoškolský student sledoval se zájmem propagaci děl našich mistrů hudebních doma i v cizině a zvláštní píli věnonal koryfeu českému, po tolik let zneuznanému. Vděčné a nikým dosud neprobírané thema zpracovává dle přístupných mu pramenův zcela systematicky. V části I. vede čtenáře až k roku 1892, a líčí, jak málo Smetana objevoval se na cizí scéně a koncertních prknech, což mistrovi způsobilo mnohou trpkou chvíli; druhý díl má programem S m e t a n a a G e r m á n i; v něm hraje hlavní úlohu Vídeň, Berlín a Drážďany, vítězný příchod »Prodané nevěsty« do Vídně 1892 a premiera »Dalibora« v Berlíně 1901. Díl III. S in e ta n a a R o m á n i jest smutným dokumentem nepatrného porozumění Paříže pro Smetanu; spíše Italie chápe jej, ač jen »Prodanou nevěstou«. Česká kollej v Římě se přičinila, že v jejích místnostech bylo v Římě po prvé hráno kvartetto »Z m é h o ž i v o t a«. Díl IV. S m e t a n a a S 1 o v a n é nahrazuje tísnivý chlad pro smetanismus u Románů líčením upřímného uznání mistrova u Po-láků a jižních Slovanů. Bohužel Rusko zůstává mu skoro zavřeno. -- Práce prof. Machače jeví živý smysl pro šíření idey Smetanovy po cizích vlastech, stopuje její pout pozorně a detailně. Výsledky svého studia líčí autor zajímavě a plynně. Ze ne-dotkl se v š e c h provedení děl Smetanových, nýbrž vybral zprávy markantní, jest _ pisku jeho spíše k prospěchu než ke škodě. Nakupením dat by snad knížka nabyla kvantitativně, ale ztratila by na koncisnosti a přehledu. Těšíme se, že prof. Machač dal se místo neplodného kritisování hned po ukončení existenčních svých studií do svého za-milovaného díla o Smetanovi a doufáme, že v něm bude pokračovati již po celý svůj život, jako v předmluvě otevřeně slíbil. Propagace ideí Smetanových má zůstati nám »Knihou otevřenou«; nemá se nikdy ukončiti; proto ani spis o této propagaci nemůže nikdy býti knihou uzavřenou — a my si přejeme, aby jím nikdy ani nebyl. A s tohoto stanoviska jest vítati nikoliv již prvotiny Machačovy, nýbrž jako populární studii co nejvřeleji, poněvadž přispěje k ocenění významu Smetanova i u nás, čehož jest v prvé řadě třeba.	D. 0.
R u d o 11 a W ů n s c h e 50 kadencí pro varhany a 30 meziher schváleno zemskými školními úřady pro potřebu učitelských ústavů.
Dr. K a r e 1 E i c h 1 e r, Cesta k věčné spáse, modlitby a duchovní zpěvy pro m l á d e ž na školách n á r o d n í c h a m ě š f a n s k ý c h. 1910. Brno, kapesní formát str. 483 a index.
Téhož autora C e s t a k v ě č n é s p á s e, modlitby a duchovní zpěvy pro žáky s t ř e d n í c h škol, str. 342. — Oba zpěvníky jsou výtahem velikého díla, jež dr. Eichler pořídil s některými spolupracovníky na vyzvání nejd. konsistoře brněnské. O něm jsem již v minulých číslech podával postupem svůj úsudek. Ten vytahuje se i na tyto oba »výtahy«, jež vkládáním písní do příslušných modliteb dle círk. - roku seřazených se řídily systémem Molitorova »Benedicite« a Brynychova »Oltáře«. Domnívám se, že