XXXVI.	CYRILL	141

kněze, se zpěvem přísně církevním, liturgickým, s chorálem. Tu se nezanedbá nic, aby si chovanci zpěv ten oblíbili a jeho si co nejvíce vážili. Dúkazem nech( bude výroční zpráva letošní. (Ani by nebylo třeba zvláště vzpomínati, že se přísně drží všecky předpisy církevní ohledně zpěvu až dopodrobna, a to tím více a lehčeji, jelikoi se před 28 lety seminář náš založil a dusledně žádné obyčeje zde nebyly, ač óprávněné obyčeje diecese se zachovávají.)
Při každé zpívané, aneb slavné mši sv. měnící se vložky — části: introitus a communio, zpívají se pokaždé, beze vší výjimky, choralně; častěii též graduale (se sequencí) a offertorium, jest-li že se části té nezpívají bud vícehlasně celým sborem, aneb aspoň graduale recituje se s pruvodem varhan.
Vícekrát za rok zpívala se celá mše, všechny díly dle chorálu, a to »solemnis«, respective »de Beata«. Zpívalo se střídavě, totiž několik zpěvákú na kúru se všemi ostatními chovanci dole v kostele. Zpěv ten není sice tal< krásný a jednotný, jako všeobecný zpěv obyčejných písní církevních, než jest dosti uspokojivý. Chovanci nři tom potřebují knížky »Ordinarium missae« dle vydání Pustetova v Rezně. Bohužel, nemohli jsme zavésti doposud nově tradicionální chorál dle vydání vatikánského: než myslím, že je to jen otázka času.
Jak celé mše, tak i celé nešpory zpívaly se chorálně, všechny antifony, žalmy, antifona mariánská, vubec vše. A to opět střídavě: dva precentoři s celou vyšší a nižší assistencí v presbytáři a ostatní chovanci v lodi kostelní. Mohu nepokrytě říci, že zpěv ten je povznášející a zdařilejší než zpěv chorálních mší, poněvadž snadnější. Děti rádi a s nadšením zpívají. Takové slavnostní nešpory byly tohoto roku třikrát: la vesperae de Nativitate Dni., in Dominica Resurrectionis a in Pentecosten; a podobně i v dřívějších letech.
Nejen však celé mše a nešpory se zpívaly chorálně, nýbrž i matutinum. Zvláště jest vzpomenutí hodno matutinum tenebrarum in triduo sacro. 0 jak rádi zpívali chovanci i tu ialmy prvého nokturna a napiatě pak poslouchali nářkum Jeremiášovým! Zpívali jsme obyčejně prvé dvě lamentace solo a třetí smíšeným sborem dle vydání Mitterer-Keker.
Varletas delectat. Clověk je iiž tak stvořen, že rád stále mění a tato proměna ho těší a po-skytuje mu vždy novou a novou .slast. Znají to zdejší učitelé zpěvu a pročež vedle chorálu pěstuje se piině i zpěv figurální. zpěv vícehlasný, avšak ve slohu přísně církevním, v duchu cecilianském. Zpívají se tu díla osvědčených skladatelu ceciliánských, ano jejich předáku, jako na př. Fr. Witta, zakladatele spolku cecilianského německého, jenž je u chovancu snad nejoblíbenějši, a od nějž, mohu říci, nejvíce skladeb a nejčastěji se zpívalo. Jeho rozličné mše na př.: Toni V11. (4hlasná), mše vyznamenaná in honorem si. Francisci Xav , mše dětem snad nejmilejší in honorem sa. Luciae a t. d., často bylo lze slyšeti zpívati. Taktéž jeho litanie loretanské, na př.: H moll, A dur, jeho slavnostní Te Deum a pře-mnohé menší skladby. Castěji však jsou též zaznamenány v diariu díla od Mitterera, Hallera, Ebaera, Stehlea, Gruberskiho, Surzunskiho i jiných. V poslední době jméno Gollerovo častěji se objevuje a jeho mše in honorem B. V. de Loretto, jakož i ona in hon. si. Aloysii, a in honore si. Stephani častěji se zpívala.
Dvakrát, třikrát v roce se doprovázel zpěv orchestrem ústavním ; častěji pak jen kvartettem pozounovým. Přiznati mi je, že se á capella velmi zřídka zpívalo; avšak určeno jest, že se má budoucně více pěstovati polyfonický zpěv tohoto druhu.
Samo sebou se rozumí, že se ani profánní zpěv nezanedbává a že se při ruzných příležitostech, jako na př. při akademiích, při výletech, ano skoro každým dnem v hodině odpočinku zpívá. Chovanci jsou rozděleni ve více oddělení, kde jsou pohromadě, a kde hra se zpěvem se střídá. Větši iáci tvoří celé pěvecké sbory a horlivě se cvičí. A tu se pěstuje nejen jednohlasný zpěv, nýbrž vícehlasný. Ano najde se mezi většími chovanci vždy jeden nebo druhý, který múže říditi celý zpěv. Mimo toho mají větší chovanci nejméně 2 hodiny a menší 3 hodiny v týdnu cvičení zpěvu.
A nyní ieště několik slov o musikálních schopnostech chovancú a pomuckách.
Doposud přicházeli děti k nám bez vubec nějakého hudebního přípravného vzdělání. V obecných šl<olách se buďto pranic na to nehledělo, aneb příiiš málo. To bude asi příčinou, že se relativně málo chovancu najde, kteří by prozrazovali značnějších musikálních vloh, kteří by měli sluch, aneb kteří by slibovali, že se tento u nich probudí, a že to dosti dlouho trvá a mnoho namáhání požaduje, než se něčemu naučí. Velikou pomucku při tom poskytuje hudba. Všichni schopní chovanci, kteří ve škole ne-váznou, učí se některému hudebnímu nástroji, zvláště houslím.
Knihovna hudebnin, jelikož hudba vúbec uiívá přízně představených, jest, Bohu díky, dosti bohatá, výbor, zvláště lehkých věcí jest dosti značný. Bohužel slovanští komponisti byli doposud slabě zastoupeni. Doufám, že se to též časem zlepší.
Tolik asi o poměrech ohledně našeho zpěvu zde u nás v Trávníku. Myslím, že se náš zpěv na-chází na dobré cestě, že povzbuzuje pobožnost a slouží k slávě boží, a že uvážíme-li všechny ty obtíže, s nimiž se doposud potkával, že jsou výsledky toho namáhání uspokojivé.	Stejskal, T. J.
v®	i