XXXVI.	CVRILL	139

K této písni uvádí Kleych i autora textu v záhlaví jejím. Má jím býti vynikající člen Jednoty Bratrské, B r. L u k á š S t a r ý. Mimo to připomíná ještě Kleych, že píseň tato jest ve spojení s latinskou »Nobis est natus hodie«. Především jest konstatovati, že text tento, jak jest uveden v rkp. Vyšehradském, Sedlčanském, ve sbírce Kopydlanského a v tisku Kleychově, patří k melodii t y p u s t a r š í h o; jednak to dokazuje kratší forma slok, t. j. t r o j v e r š í, a jednak přímo k textu uvádí notaci I. typu rkp. Vyšehradský a sbírka Kopydlanského. Rkp. Sedlčanský má u této písně pouze pěti-linkovou osnovu, ale not v ní nezapisuje.
Pronáší tedy Kleych náhled, že píseň původního typu o trojřádkové sloce pochází po stránce textové od Br. Lukáše, který se narodil asi r. 1460, byl účasten při úpravě kancionálu bratrského z r. 1501, kdež dle Jirečka') má svých 9 písní, má lví podíl na kancionálu z r. 1505 a jeho prací vyšla r. 1519 »Kniha z p ě v ů v a chvat božských «.2) Zemřel r. 1528.
Srovnáme-li životopisná data o Lukášovi s dobou prvního zápisu písně »Nastal nám« přicházíme k závěru, že Lukáš nemohl složiti prvních pět slok a že mohl býti nejvýše autorem sloky šesté a sedmé, které připomíná Kleych. Z toho vysvitá, že by skladatelská činnost Lukášova při této písni byla pranepatrná, čili že Kleych zde, jako i při jiných písních, v určení autorství se mýlí.
Ještě by zbývala druhá možnost, že jméno Lukášovo jest ve spojení s textem nikoliv I. typu této písně, nýbrž že snad Lukáš upravil slova k druhému, delšímu nápěvu, jak jej lze stopovati v kancionálu Šamotulském r. 1561 a jeho pozdějších otiscích. Kleych neuvádí notace k písním a mohl snad vzíti omylem text I. typu místo typu II., jenž jest snad ve spojení se jménem Lukášovým.
Než ani při této hypothési nelze bráti Kleychovu poznámku vážně. Rozšířené sloky na č t y ř i řádky k melodii typu Il. jest autorem zcela někdo jiný, než Lukáš; kancionál táborský přesně zapisuje, že jest jím děkan táborský, 1 a n D o b š.
Dobšova životopisná data laskavě sdělil se mnou p. prof. Karel T h i e r, c. k. konservátor kraje táborského a historiograf města Tábora. Uvádím je beze změny.
První zmínka o Janu Dobšovi, jako děkanu táborském jest z r. 1559, při příležitosti velikého požáru města. Pravděpodobno, že již byl zde delší dobu děkanem; poněvadž o jeho předchůdci, knězi Šimonovi, jest poslední zpráva z r. 1552. Byl v Táboře patrně oblíben, nebol pobyl zde až do r. 1570, což jest řídký úkaz v těch dobách, kdy kněží podobojí o sv. Jiří a o sv. Havlu se střídávali jako čeled. R. 1566 koupil si docela zde dům blízko fary (nyní č. 308). »R. 1568 pan purkmistr a páni k žádosti ctih. knězi Janovi Dobšovi, t. č. děkanovi a správci duchovnímu ta místa, které sobě vobral za fortnou k řece ... k dědičnému jeho užívání dali, aby mohl sobě tok za-hradě vohraditi a jakkoli bude moci k užitku přivésti a toto požívati, pokudby se jemu dobře líbilo; i odkázati že to může svým příbuzným beze vší překážky.« Zahrada ta jest dosud děkanskou.
Však r. 1570 se dovídáme, že »pan děkan již od dvou let odpuštění od města béře a zde býti nechce, nebof p. Petr Vok z Rožmberka již s ním smluvil a chce ho u sebe míti. A skutečně máme zápis, že r. 1572 Jan Dobš, f a r á ř b e c h y ň s k ý, odevzdal dům svůj Jiříkovi Vrutickému, ujci a schovanci svému, sousedovi domašínskému. (13y1 tedy snad sám též rodákem vrutickým ?) Ale brzo potom, r. 1574 čteme zase, že Jan Dobeš, farář divišovický, prodává dům ten jinému.	(Příště dále.)
	
Kurs pro pěstění liturgického zpěvu
od 11.—20. srpna 1910 v Praze, v opatství emauzském.
(Dokončení.)
Při pontifikální mši sv., již celebroval p. arciděkan Černý, byla na programu V i t-to r i o v a (t 1608) mše pětihlasá : »Trahe me post te«, H a 11 e r o v o off. »Assumpta est« a sedmihlasé »Tantum ergo«• Po mši sv. byl Marenziův (j 1599) sbor: »Hodie
i) )irečkova Hymnologie str. 13. Defektní exemplář. Č. Musea. =') Ottův slovník, XVI. 447.