XXXVI.	CVRILL	135

Nuž o vánocích r. 1854.
Při půlnoční zpívané mši jako vložka zaznělo duetto andělů, soprán s altem, bez varhan: »Sláva, sláva Bohu na nebi ...«
Andělé zpívali za varhanami, takže v chrámě zpěv ten ozýval se jako z tišin nebeských. Celý kostel zbožně naslouchal, ba mnohá slza proklouzla!
Po předzpěvu andělském probudil se pastýř a udiveným soudruhům zanotoval: »Co to asi znamená, slyším anděla, prozpěvovat slávu ...«
A potom probuzení pastýři s chutí pějí: » Pojdme, bratři, bez meškání, pojďme k Betlemu« .., a sborem vyjadřujícím zbožné klanění se narozenému Spasiteli končí zbožná vánoční idylka — práce otcova.
Jako dítě zazpíval jsem si také partii anděla — alta.
V letech 1865-6 byl jsem, vyšed z ústavu učitelského, podučitelem ve vesnici H., kde účastnil jsem se produkcí kostelních svým mladým tenorem.
O vánocích kněz i lid těšíval se na českou vánoční mši — od Ryby — ale nám zpěvákům nechutnala příliš pro vysokou polohu sopránu a tenoru »h, c, cis«. To bvly arie vzaty z oper anebo napodobeny, text také nebyl dílem uměleckým. Panu principálovi, hudebníku dobrému, vkusu vytříbenějšího příliš se nezamlouvala, ale když ji jednou odložil, dostalo se mu domluvy jak od kněze, tak od lidu: Lid si to přeje, je to krásné, dojemné, líbí se to!
Vložky jiné vánoční byly ukolébavky lepších skladatelů s upraveným českým textem. Roku 1867 nastoupil jsem konečné své místo v malém městě M. Zde byl jsem zastupujícím učitelem stařičkého pána a jeho spoluředitelem na kúru.
Smutné to bylo zde! Regenschori, zpěváci, varhany, nástroje, vše starobou zvetšelé, dorostu nikde.
O vánocích bývala zde oblíbená pastorální mše Búhlerova se svými latinskými vložk-arr+i -- ač ne liturgickými.
Mně se z celé mše zamlouvala věta vložky: »Transeamus usque Betlehem« ; lidé mladí, výrostkové dychtivě čekali na hudbu a slova vložky: »loquebantur in vicem«, k čemuž si vesele pobrukovali českým »volným« překladem: »kantor sedí v rybníce!«
České vánoční vložky obsahovaly zhudebněné výkřiky pastýřů : Kubo, Janku, Ferdo ... vstávejte!
To se také lidem líbilo.
Po odchodu starého pána a v letech dalších,, provozovali jsme pastorální mše: Taschke — pro její trivialnost asi jednou, Schiedermayer — s quadrillovou částí creda, Kolešovský — s andělskými fanfárami v gloria, jinak dosti nesnadnou. Více se nám zamlouvaly pastorální mše: Kníže — s pěkně pracovanými pastýřskými motivy, Fiihrer — krátká a snadná, Horák, dosti slušná a slavná. Vložky bývaly české — ukolébavky, Hruškova, »narodil se Kristus Pán,« z Varyta, Chmelíčkův tříhlasý ženský sbor s průvodem varhan atd.
Čím dále, tím více vzrůstal a zkvétal náš pěvecký sbor a konečně i k nám došel Lehnerův Cyrill a jeho zásady.
Věci méně cenné a neliturgické se odkládaly a nahrazovaly se díly dle církevního předpisu. Tak vedlo se i o vánocích.
Pastorální mše i vložky české mizely a místo nich několikráte provozována mše Greitova se "j4 taktem v Kyrie, slavná mše Stehleova »Salve Regina« a posléze opět pastorální mše Cainerova z »Cyrilla« a pastorální mše Říhovského. Znám také mši Zelinkovu z »Cyrilla«, ale neprovozovali jsme ji, mši Sychrovu neznám. Starou Horákovu mši »nehorákovsky« opravenou a upravenou také jsme asi dvakráte provedli.
Vložky liturgické jsou od Hrušky, ze sbírky Hausmanovy a z Cyrilla, potom Foerstrovy; české ukolébavky jsme úmyslně vypustili.
Ze cvikem a zvykem tříbí se vkus, toho důkaz: Starším zpěvačkám zastesklo se po Horákově pastorální mši. 1 prosily: »Dávejte ji, my si přijdeme zazpívat.« Ano, od-povím, ale prosím dříve na zkoušku.
Ale zkoušku jsme neukončili.
Pro smích nemohli jsme zpívati a zpěvačky udiveně volaly: »Pro pána, vždyf je to jako písnička, nemohly bychom to zpívati, lidé by se na nás ohlíželi atd.!«
Že byly vycvičeny a zvykly věcem vážnějším, cennějším, zdála se jim tato, dříve jim milá mše, tak malichernou !