XXXVI.	CVRILL	109

» Repe«, t. j. repetitia, Rýmovaný text nabude pravého pochopení srovnáním s originálem latinským. Na př. ve strofě 3. slovo »stižen« (dle sedlč. rkp. »objat«) jest překlad latinského originálu »apprehendi« ; druhé »stižen« = postižen, pochopen jest z latinského »comprehendi«. Do češtiny jsou přeloženy latinské sloky: 1., 2., 3., 5., 6., 7., 9. (Viz schema latinských strof str. 107. !j
Balbín ve Vita Arnesti« zná pouze slova písně »N a s t a 1 n á m d e n v e s e 1 ý« a neudává jejího pokračování, ač by to bylo velmi prospěšno pro přesné konstatování písně, nebol uvedenými slovy počínají písně dvě. Prvá z nich jest překladem naší »Dies est laetitiaev, které ovšem Balbín také neuvádí, .ze by ji byl nalezl ve starobylém rukopise.
Byla-li naše píseň »Nastal nám den veselý« jakožto překlad z »Dies est laetitiae«, onou, již uvádí životopisec Arnoštův, pak rukopis nemohl býti z doby Arnoštovy, poněvadž lze píseň českou stopovati teprve v zápise z poloviny století XV. Také jest proti tomu i vyvinutá m e n s u r a, ve kterou píseň jest oblečena; mensura jako ars nova
u nás v době Karlově ještě nebyla. Kdyby byl Balbín napsal, že viděl v rukopise l a t i n s k ý originál písně » Dies est laetitiae«, jež jako tropus liturgických zpěvů měla původně ráz a notaci zcela chorální jako celé Gloria, do něhož byla vložena, mohli bychom po této stránce snad latinskou píseň zařaditi do doby Arnoštovy a tam dáti pak i rukopis Balbínen objevený. Než jsou jiné závažné důvody, že ani latinský originál není z doby Arnoštovy nýbrž až z doby Jenštejnovy Živel lidový, jenž ji učinil majetkem nejširších vrstev i v cizině, svědčí, že nelze ji hledati v době, kdy vrcholí přísný zpěv liturgický, v době Karlově, nýbrž tam, kde ke kněžskému zpěvu v chrámu přidružuje se i zpěv 1 i d u. A zápis písně č e s k é nutno teprve tehdy hledati, až jazyk m a t e ř s k ý vniká do kostela a kdy lid zpívá č e s k y náboženskou kantilénu, jež má již přesně odměřenou délkti not.
II.
Nobis est natus hociie. — Nastal (jest) nám den veselý.
Literatura o této písni, zvláště latinské, mnoho dosud se nezmiňovala. V »Počátcích husitského zpěvu« ji dr. Z. Nejedlý uvésti nemohl, poněvadž patří svým původem as do let třicátých stol. XV.
První zápis o ní lze nalézti v rukopise Vyšehradském z poloviny stol. XV., kde na fol. 67ab a 68a jsou vánoční písně latinské, jež budtež uvedeny!
Fol. 67a Iam virtus almi numinis (canitur sicut Patrata).
Fol. 67b lam caligo noctis in lucem vertitur (canitur sicut E z e c h i e 1), bez not. Fol. 67b Cum gaudio concurrite omnes maculati (de nativitate Christi), s notací. Fol. 67b Nobis est natus hodie, s notou.
Fol. 67b Gaude felix Pannonia, s notou.
Fol. 68a Puer nobis nascitur, s notou.
Notace u všech jest černá, někde chorální, většinou rnensurální. Píseň »Nobis est natus« jest notována mensurálně. (Viz násl. faksimile!)
Do černých not a osnovy linkové jsou vepsány miniem příčné čáry červené, (ve faksimile též černé), jež neoddělují ovšem od sebe jednotlivé takty, nýbrž slova nebo verše. Též v textu jest mimem provedena prostá iniciálka, a <de končí jednotlivé verše, jsou červené, dosti znatelné body. V přepisu textu budou tyto značky konců jednotlivých veršů přesně respektovány. Mimo to jest i veršík označen červeným ~I. Slovo ' »p u r a«
v prvém verši jest připsáno dodatečně jinou, dnes vybledlou černí, a patrně i jinou rukou, nebol písmena r a p ve slově »pura« se liší od týchž písmen jiných slov písně. Posledních pět not jest velmi neurčitých a nelze apodikticky zjistiti, kam patří jejich hlavičky. Klíč schází; předpokládá se klíč F na 3 lince, jenž se vyskytuje jinde v rukopise.
Méně srozumitelný zápis písně l a t i n s k é stává se zřetelnějším, když k němu se přirovná z téhož kodexu notace písně č e s k é »Nastal nám«. Zvláště k o n e c písně latinské tímto srovnáním nabude určitější formy.
Ač jest píseň latinská i česká notována mensurou již vyvinutou, přece nelze za-mlčeti, že vývoj mensury u nás dokonán byl mnohem později než u národů ostatních.