94	CVKILL	XXXVI.

Přízrak náhle mizí — opět klid. Ještě jedenkráte se vracejí již prožité okamžiky. Těžká tma; vysvobozující světlo, nekonečná noc! Kníže noci, vědom si své moci, vévodí celé noci, počíná svoj rej,
_	3	s •	i[
-I	49-3-l- -!- -l-I J

{
I Pochod noční.
_ I t 3—s
i~ ~-~~	tet- -~	~_~ _t_ ~__•–~-; _~ -a-	-,- _
však ustaň fantasie ... O nekonečné, neutuchající jest kouzlo noci. Zářící oči, tlukoucí srdce, jásavé písně, palčivá muka, dmoucí se hoře, tesklivou tíseň, posvátnou lásku, velebný ples, svou měkkou náručí tiskne k sobě noc.
Slyš, tu opět zaznívá hlas knížete noci a závratně křepčícího sboru duchu.
Hluboce pohřížen jsa ve své myšlenky, znaven jsa dojmy tohoto divadla přírody, stojíš před mocí její jako otrok. Tu sesílá ti noc svého nejlíbeznějšího zrozence, sen, snášející se na svých hebkých perutích.
A ve snu naposled se ti vracejí právě zažité dojmy, tak tiše, tiše. Cítíš, že jsi úpině pokořen; jako žebrák stojíš před majestátem noci. jediná spasná myšlenka rosou dúvěry v lepší budoucnost osvěžuje tvou znavenou mysl, ozařuje tvé tmě uvyklé oko, myšlenka to na zlaté hvězdy.

II.
Druhý díl jest od prvního podstatně rozdílný. Svou pozornost věnoval skladatel v prvním dílu hlavně orkestru, mistrovsky pořádaje a upravuje hlavní uvedená themata. V druhém dílu věnoval vice pozornosti zpěvu, jemuž zcela podřídil celý orkestr.
Druhá hodina s pulnoci. Letní, teplá, blažená noc. Clověk i příroda odpočívá, jen hvězdy po-spíchají svou vymezenou drahou. (Basový klarinet přednáší thema hvězd.) Ohnivým obloukem klesá meteor ve vesmír, neruše jeho klidu. Tu ptáče kdes v letním přítmí zaševelí svou krátkou modlitbu. A v brzku mu odpovídá drobný druh přáním všeho dobra. (Ptačí zpěv napodobuje oboe a pikolo, jim odpovídá klarinet — obojí velmi nešfastně pochopeno.) Daleko na obzoru obepíná báň nebeskou z východu se šířící pruh ranních červánku.

Andazcte mod. i
-~ - -

pp--thema ranní(

-~- T - --‑
:h červánku.

Co asi znamená ten podivuhodný šelest, tak nezvyklý, posud nejasný, a přece tak líbezný? Celo	_C
D71'	7t -o
f~sĎf ý p
(Po prvé zainí tento motiv »královny světla«, slabounce, poznenáhla sílí.) Co ten bolestný výkřik krále noci? Kdo opovážil se rušiti velebný klid noci? Netušíš, kníže, že síla tvá slábne? Neslyšíš z vysoltých sfér se blížícího zpěvu sličných družek královny světla? Přeďte den! Jak lahodně je doprovází ranní vánek!
C .~
p_ Th. ranního vánku.	_‑