66	CYRILL	XXXVI.

pal< r. 1872 místo assistenta na c. k. hvězdárně v Praze a po třech letech odešel do Wiirzburku, povolán byv za assistenta experimentální fysiky slavným fysikem německým, professorem Friedrichem Kohlrauschem. Roku 1876 povýšen byl na doktora filosofie na universitě v Praze.
Již tehdy zabýval se podrobně Strouhal otázkami akustickými, o čemž svědčí jeho práce »Uber eine besondere Art der Tonerregung«, jež byla prací habilitační, kterou se r. 1878 habilitoval na universitě ve Wiirzburku jako docent experimentální fysiky. V ní vykládá Strouhal vznik tónů třecích, t. j. tónů vznikajících vzduchem proudícím stálou rychlostí kolmo k délce napiatého drátu (struny) aneb vůbec tělesem, proti němuž proudí vzduch, nebo které se ve vzduchu pohybuje, majíc podélný tvar stálého průřezu jakéhokoliv. Výška tónu takto buzeného závisí na rychlosti pohybu a na průřezu tělesa (drátu), nezávisí však na napětí a materiálu tělesa. Zajímavo jest, že těmito tóny třecími lze vzbuditi na strunách svrchní čili harmonické tóny, a to každý zvlášf. Když roztočíme napiatý svisle drát na dřevěném rámci odstředivým strojem a zvyšujeme postupně rychlost otáčecí, rozezvučí se drát slabým tónem třecím, jehož výška absolutní stoupá, až ponenáhlu přejde v tón jasný, když tón třecí shoduje se s některým svrchním tónem napiatého drátu. Točíme-li dále rychleji, zní tón třecí opět slaběji, až zase spolu-zněním s dalším vyšším tónem svrchním zmohutní, a tak se zjev postupně střídá. I můžeme takto jednotlivé harmonické tóny strun vytvořiti, čehož nelze docíliti žádným způsobem jiným. Na důležité zjevy tyto upozornil Strouhal první.
Ve Wiirzburku zařizoval se v letech sedmdesátých nový fysikální ústav universitní, takže Strouhal nabyl tam bohatých zkušeností v tomto oboru, jež v pozdějším svém působišti v Praze pině dovedl uplatniti. R. 1880 byl povolán na doporučení K. I-Iornsteina, ředitele hvězdárny v Praze, za místoředitele carského ústředního observatoria fysikálního v Pavlovsku u Petrohradu, kdež konají se práce a pozorování meteorologická a o zemském magnetismu, ale místa toho nepřijal. Nové nabídky dostalo se Strouhalovi z New-Yorku r. 1881, kdež jmenován byl professorem fysiky na geologickém ústavě Spojených obcí severoamerických. Zatím však rozdělena byla pražská universita na českou a německou a Strouhal povolán byl dne 21. dubna 1882 za řádného professwa experimentální fysiky na universitu českou, kdež připadl mu obtížný úkol založiti fysikální ústav, a to nejdříve skrovničký v provisorních místnostech v Klementinu. Po dlouhých, čtvrt století trvajících bojích a mnohých průtazích a překážkách, jež energii a vytrvalosti Strouhalově podařilo se šfastně překonati, vybudoval do konce roku 1907 české universitě důstojný ústav pro experimentální fysiku velmi účelně zařízený a vy-pravený všemi moderními vymoženostmi.
Vedle činnosti učitelské, ve které jest Strouhal skvělým vzorem experimentátora fysikálního, jenž každý pokus co nejpečlivěji připravil a do všech podrobností prozkoušel, a vedle prací vědeckých zastává Strouhal úřad předsedy tří zkušebních komisí, totiž komise pro učitelství na školách středních, na školách obchodních a na lyceích. Od r. 1892 je též členem normální cejchovní komise ve Vídni.
Není úkolem naším líčiti zde vědeckou činnost Strouhala jako fysika vůbec, za niž dostalo se mu hojných vyznamenání a jmenování členem četných společností vědeckých domácích i zahraničních, nýbrž chceme vytknouti jen zásluhy jeho o hudbu. Láska a porozumění pro hudbu a otázky hudební vůbec neopustily ho ani v pozdějších letech života. Nezapomenutelnými zůstanou jistě všem jeho posluchačům, kteří jen poněkud mají smysl pro hudbu, okamži,<y, když Strouhal ve svých přednáškách o experimentální fysice zasedá k malým, ale pěkným varhanám a doprovází pin nadšení výklady své o theorii hudby ukázkami hudebními a budí tak i v posluchačích svých pochopení krásna hudebního.
Z této záliby v hudbě jest zcela pochopitelno, že hned když dokončil roku 1900 první část svého monumentálního díla o experimentální fysice, totiž »Mechaniku«, oddal se Strouhal horlivě spisování »Akustiky«, tak že vyšla již koncem roku 1902. Jaká byla při tom vůdčí myšlenka spisovatelova, vysvítá z předmluvy, v níž praví mezi jiným: »Z p o d r o b n o s t í« přijato tolik, kolik třeba, aby se z á k 1 a d n í v ě c i d o p 1 n i 1 y, nikoli však, aby se podrobnostmi přílišnými ztrácel přehled celkový ; nemá zajisté kniha býti archivem všech speciálních prací akustických, nýbrž učebnicí pro studující a spisem, v němž by poučení ve věcech hlavních nalezli četní přátelé, jež akustika má zejména v kruzích hudebních. Vzhledemktěmtopropracován byl-podrobnějizvláště oddíl akustiky hudební. Jestif přáním mým, aby knihy bylo užíváno též