36	CYRILE	XXXVI•

Ale literáci si libovali, že oni znají ještě mnoho jiných, starých písní, ale že předešlý pan regent choru o ně nedbal. Za to prý byl dokonalý muzikant, a muzikantů zdejších pravý kápo. Brzy jsem seznal, jak to myslili. 0 veliké v obyčejnou neděli — česká píseň, třeba ani nebyla mešní. Jak byl kněz hotov se svým Gloria, umlknul zpěv třeba v polovině verše. Též při Credo. Místo Graduálu jen pár taktů varhan. Pomysli si, jak důstojný dojem a jaké porozumění kráse svatých obřadů !
Ale za to na větší svátky ! To bývalo slávy! Už mezi kázáním hlaholily intrády, po evangelium, po 1. díle, na konec a při ohláškách předních občanů a jejich dcer. Místo Introitu — intrády. Pak se honily housle s polnicemi, bubny s basou, klarinet s pikolou a do jejich reje pištěly 2 soprány, několik klukovských altů, ječel nahluchlý tenor, takto byl truhlářem — a rachtalo několik pivních basů. Kde se to chtělo rozutéci, sklížil to jejich kápo pinou silou varhan. Gloria i Credo zkrácené a zkroucené, za to »Dona nobis pacem« bez konce. A na konec — marš, opravdový řízný marš.
A což o vánocích! Ten slavíček, vyluzovaný pískáním do vody — a koledy, af se ke mši sv. hodily nebo nehodily! Neříkám, že v tom nebylo krásy a poesie, vánoce jsou vánoce, ale mluvím o tom, zdali to vše hodí se jako podstatná součást bohoslužby ke mši svaté! A nyní si pomysli mé postavení! Mám celý rok tu církevní hudbu hudlovati a několikrát za rok udělati parádu s celým rámusem, mám to dělati jako dělali předchůdcové, anebo začíti tak, jak to má býti? Ale kterak a kudy do toho! Theorií mám ve hlavě pino, ale kudy s tím do praxe ?
Myslím, že z vypsaného máš obrázek, jak to tu vypadá, a že mi ze svých bohatých zkušeností dáš užitečnou radu.	Tvůj FYanIík.
M i l ý F r a n t í k u! Tohle všecko známe, protože jsme to taky prodělali. Není to nic nebývalého. A tak tentokrát jen krátce naznačím, co pro začátek dělati a čeho se chrániti.
Hlavní zásady myslím, jsou dvě : nechvátej ! neboř předčasně starého stavení, dokud nemáš na nové! Rozumíš?
Je třeba postupu nenáhlého a opatrného. Musí se ze starých kolejí ponenáhlu pře-jížděti na nové, aby nenastalo vyšinutí a veliký úraz.
Začni s lidovým zpěvem! Ale nezahazuj starých písní, pokud lid neumí nových. Dokud nemáme vzorného kancionálu jednotného, vybírej ze Svatojánského, nebo je-li diecesní (v Král. Hradecké na př. »Oltář«), tedy z tohoto. Tu pak vždy raději takové, které mají jak nápěv, tak text jiný, nežli písně v lidu tamním obvyklé, aby ti nedělali miš—maš — aby jedni nezpívali po staru, druzí po novu. Cvičiti lze v kostele po po-žehnání, nebo se školními dětmi, dle místních poměrů. O tom třeba úrady s duchovními pány a s pány učiteli, pokud je s nimi o tom řeč vůbec možna. Hled brzy míti dostatek písní mešních také pro advent, půst a jiné doby církevního roku. Literáci mohou býti podporou dobrou, ale i překážkou mocnou. Bylo by dobře, kdyby se k nim přidaly mladší síly. Tyto by byly přístupnější prospěšným změnám.
Co s těmi figurálkami? Dokud nemáš dosti vycvičených sil, nezahazuj figurálek dosavadních. Hled napřed shledati ochotné zpěvačky, třeba ze školních a odrostlejších dívek a cvič je zvláštěl. »Chlumova škola Cyrillská«, nebo jiná taková příručka dělá znamenité služby Snad najdeš i tenorů a bassů několik, ale pro začátek, dokud je ženský sbor nepevný, cvič hlavně tento, aby se slečinky před pány neupejpaly zpívati. Můžeš s nimi zatím zkoušeti, až budou míti začátky hotovy, nějaké »vložkyn pro Graduále a Offertorium, abys ty hlučné figurálky tím způsobem dopinil něčím novým, nikoli tak hlučným, ale také hezkým.
Jak vidíš, radím k samým přechodům, kompromisům. Ani muzikantů nevyháněj! Zvyknou-li si viděti v hudbě kostelní jiný způsob umělé modlitby a dají-li si říci, aby před »produkcemi« konali řádné zkoušky, nalezneš i pro ně místo v programu kostelní hudby přesné. Ty zkoušky budou zkušebním kamenem; který z nich jde do kostela na figurálku jen pro chloubu, brzy toho nechá, když by měl se cvičiti — a který i pak vytrvá a bude k čemu, však pro něj úlohu najdeš — aspoň občas. 0 hoších platí totéž. Jejich alt, je-li cvičen, má také svou krásu, ba i soprán hochem řádně zpívaný, je hezký. Vždyf sv. Otec vlastně tomu tak chce, aby zpěv bohoslužebný byl úlohou sil mužských a nejen v ItaIii, také leckde jinde (Emausy !) tomu je tak.
Tof moje rady pro začátek. Ostatně myslím, že bys i bez mé rady byl na tu cestu přišel, jen že bys třeba byl nedočkavým a chtěl rychle být v nových kolejích. Tím bys