22	CYRILE	XXXVI.

pokroku, nepochopujíc, že když svoje roucho na ni nahazovala, ji vlastně znešvařila a zlcarrikovala! Mnoho karirkatur zpěvu církevního, mnoho hudebních maškarád ozývá se po svatyních našich. Zdaliž se odvážíme říci, že jest v tom pokrok?
Reforma po dlotAhém a svědomitém zkoušení a studování vynesla následující podmínky pravého pokroku na světlo: 1. znovuvzkřísiti charakter a normu církevní hudby, gregor. chorál; 2. vymaniti principale z područí a vrátiti mu dominující místo, čili jinými slovy, položiti hlavní váhu na lidský zpěv a s jeho zvelebováním počíti odtud, kde se zůstalo státi — od starých mistrů; 3. odkázati accessorium, hudbu nástrojnou do po-družných mezí; 4. z vymožeností moderních opatrně užiti toho, co jest způsobilék pro-buzení nálady, k ušlechtilejšímu výrazu.
Tuto cestu nastoupili zmužile praví reformátoři a pokrok, jenž se pod jejich rukama vůčihledě rozvíjel, byl přesvědčujícím důkazem, 'že tato cesta jest skutečně cestou vedoucí ku pravému cíli. lak se od doby té obrodil zapomenutý chorál jemuž již nikdo nerozuměl a jejž nikdo jinak, leč dřevácky přednášeti nedovedl! A byl to až dosud chorál ještě zjednodušený, zkrácený; nebyl to ještě chorál bohatý, jubilující! A přece i tento dei jisté míry ochuzený chorál vyvolal výtečníky, sloupy to a základy k dalšímu obrodu a pokroku, z nichžto jedni uhlazenou, takřka elegantní harmonií a libozvukem staré mistry předčili (Witt, KSnen a jejich stoupenci), a jiní, kteří vyvrcholili vedení hlasů a ušlechtilou polyfonii (Mitterer a stoupenci). Mistři tito nikde neposkvrnili se sentimentalitou, hudba jejich všude jest svatá, náladová a v pravdě církevní. Pokusili se sice také o doprovody nástrojné, leč je valně zmírnili, jim nevěnovali hlavních sil svých, pozorujíce, že pravý pokrok v accessoriu pouhém kralovati nemůže, ale že basis jeho spočívá ve zpěvu.
Nyní za těmito muži otvírá se průhled k dalšímu pokroku v budoucnosti. Přišlof se na stopy chorálu nejvyvinutějšího a Ap. stolice již uvádí jej v život. Z přebohatého tohoto ložiska bude se vybírati materiál k budoucím velikolepým stavbám. Vzbudí-li nám Bůh veliké muže, kteří by také ducha církevního měli, bude lze očekávati Palestrinské doby moderní. Pokrok církevní hudby v budoucnosti bude se točiti okolo bohaté, uhlazené, plynně znějící polyfonie, práce to ducha na základě melodie a nikoli harmonického lepení akkordů.
Z řečeného možno nyní odvoditi některá naučení. Kdokoli, cítě se povolán k církevní komposici, chceš napsati skladbu skutečně pokrokovou, vyber si vhodné melodie z chorálu, ku kterým máš zvláštní náklonnost `) a pilně začni pracovati a brousiti na partu zpěvním, odezíraje úpině ode všeho průvodu, neb ten jest v hudbě církevní vždy věcí vedlejší. Nedovedeš-li zde (v partu zpěvním) něco lepšího neb aspoň rovnocenného se skladbami mistrů ze školy Wittovy, Mittererovy, k nimž se z našich mohou připočísti Křížkovský, FSrster, Sychra a jiní, tedy raději věci zanech a věnuj síly své přednesu cenných skladeb již hotových. Skladba tvá musí míti bud s oněmi stejné přednosti neb lepší nad ně, má-li v ní býti pokrok. Musí býti umělejší, klidna, prosta vášní, 2) zaokrouhlena a jednolita; musí býti daleka všech operních reminiscencí a sentimentality, cudna a prosta, výrazu vážného, svatého, přísného a ne lahodícího ; musí míti přirozené vedení hlasů 3) a podložený celý text liturgický; slovem taková musí býti skladba tvá, aby se na první poslech poznalo, že její prvky, všecko ústrojí a všecka nálada pochodí z nebeských výšin a ne z prostorů světáckých. Podaří-li se ti to, pak těšiti se budeme, že máme o jeden vzácný poklad více a že se stal veliký krok ku předu.
------ ---- --‑
Melodie k uměleckému slládání. Akkordických skládání ponech začátečníkům ! Též pouhé imitace melodických tvarů nejsou nic zvláště uměleckého. Takových skládání je již nazbyt. Ale polyfonická komposice dobrá, jest kus, který jen umělec svede. Hic Rhodus est, hic salta! Dobrých polyfonických komposic jest málo leště u nást Množiti práce prostřední a podprostřední —škoda času! Lepší jest dobrá reprodukce, než špatné	skládání. —
") Kéž by si mnozí skladatelé, dirigenti, zpěváci povšimli rad, které již Shakespeare udílel hercům: »Všecko s mírností provádějte. Právě v nejjekotnějším proudu, v bouři, i abych tak děl, u vichřici vášně, musíte na sebe vzít a zachovati jakési zmírnění, jež by udělovalo j e m n o s t i. Ó, mne to až do duše uráží, když slyším ... (někoho) ... kterak trhá vášeň na samé cucky a caparty, aby jen rozrážel sluch nedoučených floutků, kteří z většího dílu chápati mohou jen nesrozumitelné hlučení. Takovému chlapu přál bych notný výprask za jeho přepínání Termaganta a za jeho přeherodesování Heroda ... Mějte vždy na zřeteli, abyste nepřekročili meze přirozené skromnosti. Neb všecko, co přehnané, mine se účelem . .. moudrého to pohorší, jehožto úsudek více váhy u vás mítl musí nežli všech ostatních ... Slyšeli jsem mnohé vychvalovati až do nebe, kteří, at nedím nic horšího, neměli ni přízvuku křestana a vůbec nic na sobě lidského, a tak si vyšlapovali a tolik toho nabečeli, až jsem myslil, že nějaký nádeník stvořil lidi, kteří se mu nepovedli; tak strašlivě nápodobili člověčenstvo.« — (Namlet III. 2.)
a Zvěčnělý mistr, prof. J. Fórster, častěji sdělil s pisatelem, že proto nejraději dával skladby Mittererovy, protože mají dokonalé vedení hlasů.