XXXVI.	CVRILL
jenž před tím ratolesti světil. Poněvadz' však se živým oslíkem dály se nejapné šprýmy, nahrazen byl záhy oslíkem ze dřeva vyřezávaným. Kolem oslíka toho počali hoši po-skakovat, zpívajíce při tom dvě antifony: ,Pueri Hebraeorum tollentes ramos ... a Pueri Hebraeorum vestimenta prosternebant . . ," jež celý sbor po nich opakoval, já-savě prozpěvuje: ,Osanna filio David, benedictus, qui venit in nomine Domini."
15.	Po té vracel se pruvod z temene hory nazp-t do města bud mlčky nebo, byla-li cesta delší, za zpěvu responsoria: ,Ingresstts Pilatus cum )esu in praetorium .." Responsorium toto v rubrikách římského graduálu úpině chybí.
Teprve když pruvod vcházel do zdí městských, zanotoval kantor responsorium "Ingrediente Domino ..." a za zpěvu toho stanul prúvod před zavřenými dveřmi chrámu.
Zde proslovena byla delší modlitba : „Deus, cuius filius non rapinam arbitratus est .. ,” načež rozevřely se brány kostelní (bez obvyklého nyní klepání křížem na dveře) a prelát intonoval antifonu »Turba mulfa," karttor pak chvalozpěv ,Benedictus Dominus Deus Israel .. •" Za zpěvu l,:antika a celé antifony stanul pruvod před chorem chrámovým, kdež po modlitbě ,Adjuva nos Deus salutaris noster ..." nastalo klanění se sv, kříži.
Dva preláti, nebo jak ve výše řečeném obsequiale z r. 1520 připsáno jest „Po trzikrat sam ffararz,” zaintonovali antifonu „Ave rex noster” třikrát za sebou, načež celý sbor antifonu dozpíval. Kleče zapěn byl pak hymnus „O crux ave, spes unica ..”, po němž následovala mše sv. Tím obřad žehnání ratolestí na neděli květnou se skončil.
Jest nesporno, že uvedený právě obřad pro svou obsáhlost dal se provésti bez nesnází jen při takových chrámech, kde bylo dosti duchovenstva a cvičených zpěváku. Za to v místech menších působil pro množství zpěvů pořadatelúm jistě značné potíže. Naučiti dítky různým zpěvům, jen jednou za rok přicházejícím a to ještě jazykem Iatinským, bylo beze vší pochyby pra rektory a kantory škol úkolem nesnadným. Pro tuto příčinu asi a pro nechut k latině, která jevila se tehdy u obecného lidu tím spíše, čím s větší zálibou utraquismus uváděl rodnou řeč ve svoje obřady bohoslužebné, shledáváme se s podotknutým již úkazem, že obřady neděle květné, pokud aspoň sbor školních dítek vystupoval, předváděny byly způsobem populárnějším a lidu srozumitelnějším, totiž v řeči lidové, jak zajímavý toho doklad nyní uvedeme.
Výše zmíněná knížka knihovm~ strahovské (Sign. AZ XVIII. 11.), ve formátu malé osmerky, byla nepochybně některému kantoru městské školy příručkou zpěvní. Vázána je v pergameně, na němž písmem značně již otřelým napsán jest nápěv a text z Creda. Obsahuje, jak již výše podotknuto bylo, dva tisky a uprostřed nich zavázaný rukopis na 32 listech.	(Příště dále )
®®	®®	®
Přehled výnosů sv. Stolice o posvátné hudbě a zpěvu
r. 1909 uveřejněných.
Dr. FR. HRUBÍK.

V
 minulém roku 1909 bylo publikováno celkem pět dekretů kongregace obřadové, které posv. hudby a zpěvtt se týkají. Všechny opírají se o zákoník hudby církevní, o konstituci sv. Otce vydanou! Motu proprio o posvátné hudbě 29• listopadu 1903. Přihlédněme k jednotlivým dekretům.
1. Dekretem ze dne 13. listopadu 1908 daným v odpověd na dotazy diecésní komise pro posv hudbu v Kompostelle ve Španělsku dána byla tato rozhodnutí:
1. Na otázku: »An in musica sacra organica admitti possint instrumenta »obo~',s, clarinětes, trombones« nuncupata,« (jsou-li přípustny při posvátném zpěvu s průvodem varhan nástroje »oboj, klarinet a trombon«) dána odpověd: »Possunt tolerari instrumenta musicae O b o t~ s et C l a r i n ě t e s, dummodo moderate, et obtenta pro quovis opere ab Ordinario licentia, adhibeantur.«