CVRILL	XXXVI.
Posledním slovům mužského sboru po vzrušených a do fortissima chromaticky vzdutých vinách orchestru se připojuje Maria, aby spolupěla významná slova »sinceritatis azyma.«
Čís. 6. Staccata a sforzata úvodních taktů orchestru dávají tušiti, že blíží se problem neočekávaný; však již s t o r i a oznámila krátkým recitativem oratorickým, že učedníci jsou za stolem a že Kristus vzal chléb do svých svatých a velebných rukou. Var-hany hrají thema Kristovo a již snáší se s výše od varhan hlas »Accipite ..«, »vezměte a jezte z toho všichni«. Tu partiturou se předepisuje »pausa generale«. Hrobové ticho před-chází událost, při níž živou přitomností má zbořena býti prototypu minulost. Vrchol oratoria — největší napietí! Muzikant je žádostiv, jakých tu užije skladatel prostředků hudebních, aby scénu vyvrcholil. Vzpomene tu bezděčně, jak Berlioz v »Dies irae« při slovech »tuba mirum« rezezvučí do fortissima své orchestry a zástupy bubnů, aby vzbudil hrůzu a děs nad posledním soudem; Strauss mu zní v uších i Mahler, Novák, jak líčí srdce zmítané vášní a bolem, když by puknout chtělo .
Ale Hartmann volí pravý opak, ve vrcholném okamžiku nerozviřuje orchestr ani nezpívá jím ve sférickém pianissimu. Bez orchestru, bez varhan, za velebného ticha za-znívá rnysteriosní Kristův hlas: »Totof je tělo mé, — totof jest krev má« na melodii velkopáteční: Ejhle dřevo kříže (Ecce lignum crucis).
Adagio grave _	o 54			
	T			
				
K r i s t u s: (Hoc
( Hic	est	e- nim
est	e - mrn	cor	-pus
san	-	-	- guis	me	um
me	-	us	
(Ecce	li	-	-	-	-	-	gnum	cru	-	-	-	cis.)	
Skladatel volí úmyslně pro výraz oběti n e k r v a v é ve večeřadle melodii, při jejímž zpěvu pozvedá se a odhaluje o Velikém pátku krucifix, symbol smrti Páně. Totožnost oběti ve večeřadle a na kříži realisuje skladatel-kněz i hudebně, dává Kristu proměniti chléb a víno za zpěvu hymny své smrti! Po slovech »Hoc est enim corpus meum« krátký s m í š e n ý sbor vyjadřuje svou úctu Tělu Páně slovy i meludií velkopátečních obřadů.
Smíš. sb. Sottovoce.
Ve 	ni 	te,	a - do - re - - - - mus (Pojďte, klanějme se jemu!)
Potom i ž e n s k ý sbor pozdravuje Tělo Páně slovy starobylého hymnu: Corpus Christi natum ... Pozdraveno budiž Tělo Páně, jež v obět dáno na kříži .. !
(Autor si přeje, aby pozdrav toho sboru andělského snášel se s výšin, zdáli; proto umisfuje ženský sbor celý nebo aspoň zdvojený kvartet nahoře.)
Po slovech Páně: »Hic est enim sanguis meus ..« opakuje se »Venite« sborem smíšeným a pozdrav krvi Páně sborem ženským.
Pozdravy svaté hostii jsou založeny i po stránce hudební hymnicky:
_	C
a)	A - ve cor -pus Chri- sti	na- tum, de Ma -	ri - a	ma - tre	pi - a ...
b)	A - ve san-guis 1e - su Chri- sti	sal - vans	om- nes pro-flu - xi - sfi ...

Na to celý smíšený sbor v allegru g dur zpívá ,Verbum caro«, 4. to strofu z liturgického »Pange lingua«, jehož i motivu chorálního užívá ve volném spracování. V largu za jásotu piného orchestru končí oslavou sv. Grálu unisono sbor.
Čís. 7. Napřed (storia), hlasatelka sama, pak s ní i Maria v dialogu piném lyriky opěvují lásku duše zbožné ke Kristu Pánu mystickými slovy velepísně Salomounovy:
Paním svému miláčkovi a náleží mně on, jenž střeží (stáda) mezi liliemi. (6, 2.)
Spočívala jsem pod stínem toho, po němž jsem toužila; sladký jest pokrm jeho ústům mým. (2, 3.)