KATOLICKOU	POSVÁTNOU

V ČECHÁCH, NA MORAVĚ A VE SLEZSKU, ORGÁN A MAJETEK OBECNÉ JEDNOTY CYRILLSKÉ.

ZAKLADATEL F. J. LEHNER.	REDAKTOR DOBROSLAV OREL
'CYRILL« vychází měsíčně mimo prázdniny desetkrát za rok. Roční předplatné 5 K (mimo Rakousko 6 K) přijímá pokladník Clem. K u f f n e r, farář , Praha IV.; reklamace nefrank. a inseráty administrátor Boh. Kašpar, řed. kúru na Smíchově 271. Veškeré rukopisy a časopisy na výměnu přijímá redaktor listu
Dob. Orel, Praha-VII. 348.
ROČNÍK XXXVI.	LEDEN 1910.	ČÍSLO 1.

Nařízeni nejd. k. arcib. konsistoře v Praze o odebírání časopisu »CVRILL« na účet zádušního jmění
je z 8. ledna 1909 čís. 16.587., nejd. b. konsistoře v Hradci Králové z 21. ledna 1909 č. 1225., nejd.
b. konsistoře v Litoměřicích z 15. února 1909 č. 975. a nejd. b. konsistoře v C. Budějovicích z 15. února
r. 1909- č. 4., povolení nejd. b. konsistoře v Olomouci předpláceti čas. »Cyrill« z kostelního jmění je
v »Acta Curiae Archiepiscopalis Olomucensis čís. 3, 1909, str. 44. Nr. 4308«.

Hud. příloha k čís. 1.: N. Kubát, Missa Jubilaei Sollemriis F dur.
La Cena del Signore — Večeře Páne'.

Oratorium o 2 dílech pro sola, sbor, veliký orchestr a varhany.

Složil P. HARTMANN von An der Lan-Hochbrunn Ord. Fr. Min. — I-atinský text napsal biskup
Monsgr. G. A. G h e z z i Ord. Fr. Min.

Zpívající sollsti : Soprán — vypravovatelka ; alt, mystický hlas — Maria; baryton, skrytý u varhan —
Kristus, bass uprostřed sboru —Jidáš z Kariotu.
Ke dni 2. února napsal DOBROSLAV OREL.

ová doba, vše strhující let hudebního pokroku vyžaduje i novost ve formě orato‑
rické. Bach, Hándel, stojí zde sice jako nedobytné tvrze a nenapodobitelné,
ale za nimi Per•osi a Hartmann postavili palác moderní, jenž láká již zvenčí pro‑
pracovanou fasádou a uvnitř překvapuje bohatostí rázovitých linií a ušlechtilou de-korací. Vše u nich z brusu nové, ač užili i sem tam motivů velmi starých. Záleží na prožití, na propracování. Tragedie Kalvárská, — scény z večeřadla, sama postava Mistra a Pána zůstane vždy nevyčerpatelným zdrojem a studnicí, v níž hledají vody živé umělci všech věkův.
Hartman nalezl a poznal sebe, svoji uměleckou potenci ve večeřadle Jerusalemském. Duši jeho k něž s k o u nemohlo nelákati místo, kde klesá v hrob synagoga a na jejích troskách roste Skála, duši jeho u m ě 1 e c k o u přivábila rušná slavnost Nisanu, přj níž odehrálo se největší drama světa. Střetl se tu věk starý s novým, skřížily se zbraně duchú v domě na Sionu; poslední vzpomínka na osvobození ze jha vyznavačův Bálových, poslední beránek velikonoční je na stole, aby ustoupil Beránku — Kristovi. Střetl se zákon starý s novým a slova »Hoc est corpus meum« otvírají bránu do života jiného. Stanuly tu dva světy proti sobě. Krev svou i tělo v boji za duše dává Pomazaný a vítězí láskou. Krev teče, láska vítězí, obraz starý se bortí, praská a padá k zemi a tam, kde