- .. 86 –
mezi duchem a tělem a provolal na rozloučení »sláva« nejdůst. panu opatovi a za malou chvíli na prostorném nádvoří před kostelem bylo opět ticho jako -- v klášteře. -- Sjezd Humpolecký zůstane dojista všem účastníkům v milé a blahé paměti na dlouhou dobu.	P. Method Nývlt.
Obrana reformy církevní hudby.
Napsal Frant. Jirásek. (Pol~račování.)
P
rávě tito »extra muros« se nacházející komponisté, kteří nemohou skorem jinak, než vyhovovati ve svých pro chrám Páně určených skladbách předpisům církevním, dokazují tím více než kdokoli z officiosních stoupenců ryze církevní hudby, logičnou nutnost a přesvědčivost zásad celého reformního díla. Byt by i o theorii, liturgické příkazy a aesthetiku církevně odbornou' valně se nestarali, tož přece pro-hloubením studia přesně církevních skladeb stává se tak mnohý Šavel Pavlem. jeví se tu u nich obdobný duševní proces, jako u stoupenců zásad R. Wagnerových. Co tu bylo s počátku nepřátel Wagnerových zásad a theoremů – a dnes tento hudební dramaturg zvítězil již na celé čáře. Měl v době kvašení svých epigonů a odpůrců dost a dost, právě tak, jako je měla renaissance církevní hudby, když v letech šedesátých minulého století určovala za basis veškerého dalšího tvoření staroklassickou polyfonii. Nyní však tam i zde, ostré kdysi protivy nápadně již se zUlížily až na nějaké ty výjimky, několik těch intransingentů, kteříž jako církevní komponisté nedovedou až dosud vybřednouti z dvojakosti výrazu, kladouce takto důstojné příkře vedle lascivního. Toto lascivní znamená u našich odpůrců originalitu, či zvučněji řečeno pokrokovost a proto jich válečný furor proti všemu »přežilému«, proti »bezkrevným schematám a ztrnulému formalismu«. Avšak jen jediného ještě desíti‑
letí jich šfastně započatého studia za příčinou vyjasnění pojmů pak jednoho krásného dne vymizí i poslední z Mohykánů. Vždyf existence jejich cele založena jest na slaboších, na tuctových komponistech ; jiných životních podmínek již nemají. Nebýti těchto Schčipfů, Rampisů a Zanglů, dávno již by vyhynuli. Logika jejich je na slabých nohách. Jakoby ostatní genry hudby nevykazovaly nepoměrně většího procenta také-komponistů! Sapienti sat!
Ze všech těchto blíženců reformních zásad zasluhuje v první řadě býti jmenován technicky, historicky a aestheticky vysoce vzdělaný 1<arel Stecker, professor pražské konservatoře hudby, lektor na české universitě, vynikající církevní skladatel, virtuos na varhany, proslulý hudební theoretik a historiograf.
Týž narodil se r. 1861 v Kosmonosích u Ml. Boleslavi, kde studoval gymnasium. Po absolvování gymnasia studoval v Praze na filosofické fakultě a varhanické škole. Roku 1885 stal se řiditelem kůru u Voršilek. Jakožto učitel hudební theorie, zejmena pak kontrapunktu a skladby, je důstojným nástupcem Fr. Skuherského. Ze spisů jeho uvádíme: O alterovaných akkordech. O zápovědi kvintové. O akkordech no-novém, undecimovém a tercdecimovém. Beitrage zu einigen Streitfragen (vydáno ve Vierteljahrsschrift fiir Musikwissenschaft r. 1890).
Nejzáslužnějším dílem nazvati sluší jeho Dějiny hudby,*) protože do oné doby (1893) nebylo ni jediného díla, vyjma několik drobných spisů tohoto druhu, jež by psáno bylo jazykem českým. Práce ta, jak pan autor sám přiznává, je valnou většinou
*) Nákladem K. N'ačleny v ML. Boleslavi,