— 83

Dle dalšího programu následovati měla přednáška dp. prof. D. Orla: »O historii lidové písně duchovní.:. Pro stěhování se z Hradce Králové do Holešovic u Prahy nemohl však p. professor se dostaviti. Nastalou mezeru vhodné vypinil vsdp. předseda dr. Mrštík vzpomínkami z historie literátů Humpoleckých, pak včasnými po-známkami o kázni zpěváků na kruchtě i v kostele a přečetl pozoruhodný v té pří-čině nápis, který našel na stěně kůru za varhanami kostelíka v Kočím u Chrudimi (známého z výstavy pražské) a jenž zní: »Ježíš Kristus budiž nyní pochválen, jako Bůli lásky naší na věky amen. Křesfanský člověče milý! prosím tebe v tuto chvíli : Když na kůr k zpívání přijdeš a na tuto kruchtu vejdeš, kde se čest a Boží chvála skrz zpěv Pánu Boliu vzdává, nech darebného mluvení, též s druhým rozprávění. Zde jest místo a dům Boží, v němž se Bohu sláva množí; vyzdvihni své srdce vzhůru, vzdávej zpěvem chválu Bohu. Zanech na stranu daremné myšlení, konej vroucně své zpívání. Kdo upřímným srdcem zpívá, dvakrát se Bohu modlívá. Hlas přílišně nenamáhej, jak se začíná, pozor dej. Nehleď k zevlu co opice, zpívej z upřímného srdce, abys od Boha slyšán byl a milosti jeho nabyl; potom po veliké strasti byl přiveden do té vlasti, kdež bys Bohu věčně zpíval a se svatými se radoval. Cantate Domino canticum novum : laus ejus in ecclesia Sanctorum. Optimus est cantus contrito rectore planctus, non clamor sed amor clangit in aure Dei. Žalm 149.
Na to přečteny došlé telegramy a přípisy, jež zaslali: Jeho Milost nejdůstojnější p. biskup Dr. Fr. Doubrava: Vděčně sleduje a žehná Vaše snahy«; vsdp. Dr. Alois Frýdek, bisk. gen. vikář; vsdp. Dr. Ant. Brychta, kanovník; msgr. Ferd. Lehner, předseda Obecné jednoty Cyrillské; vdp. Dr. Eugen Kadeřávek, universitní professor v. v.; prof. Stránský, c. k. okresní školní inspektor; prof. Orel, katecheta v Holešovicích; Hynek Kovář, řiditel kůru z Nové Paky; Em. Paukner, kaplan-křížovník z Karlových Varů ; Em. Balcar, katecheta z Přelouče, kaplan Vojtěch Lebduška; vpp. Lohel a Prokop ze Želiva a m. j.
Následující přednášku P. Methoda Nývlta, převora v Želivě: ,>O příbuznosti chorálu s lidovou písní duchovní« přečetl vl). Odo Vorlíček, kaplan Humpolecký a vypočetl sedm shod mezi oběma těmito chorály: 1. oba náležejí ku zpěvu t. zv. přirozenému čili samorostlému; 2. oba jsou jednohlasny; 3. oba bez taktu; 4. nápěv přiléhá u obou těsně k textu; 5. skladatel textu a nápěvu byl u obou obyčejně týž a to 6. namnoze úpině neznám; konečně 7. oba chorály zůstúly věrny prvotnímu a původnímu účelu všeho umění: úctě a chvále bytosti Nejvyšší a oslavě posv. tajemství, a jíž Horác naznačil slovy: :>Musica amica templo«. Při shodě třetí mělo ještě vytlaiuto býti, že jak dp. docent Jurkovič podotkl, nepostačí v písni lidové takt vynechati, jako to činí »Nápěvy k Oltáři nýbrž že třeba vymýtiti i mensurované noty (půlové, osminové) a psáti nápěv nejlépe v samých notách čtvrfových, aby odpadla konečně neblahá domněnka, že má slabika s půlovou notou dvakrát tak dlouho se vydržet jako slabika s notou čtvrfovou a tato dvakrát tak dlouho, jako slabika s osmičkou. Jak dlouho se noty vydržet mají, to řídí se jen a pouze textem správně dle smyslu a přízvuku předneseným. Cvičiteli třeba napřed text i nápěv promysliti, přízvuk slovný s přízvukem hudebním vyrovnati a pak též žáky upozorniti, jak dle obojího toho přízvuku zpívati mají.
Po přednášce bylo cvičení písní lidových dle ,Oltáře«: >Odpočinutí věčné >Blahoslavená Panno, »Andělský chlebe«, -)Chvěj se tvore«, ;>Zde v skroušenosti padáme«. Poněvadž píseň lidová v Humpolci beztoho vzorně se zpívá, byla poslední úloha Humpoleckélio programu ze všech nejsnadnější, zcela dle akademického pravidla : ultima lectio levis«.