I K

78 —

že ku stanovení tóniny nutna jest poloha oktávová. Také modulační řád jest zde úpině volný a liší se od stanovené theoretické zásady.
_ Anctantino.
atd.
Ve skladbách sborových věku 15., 16. a 17. vyskytuje se chromatika ovšem jen místy, na příklad mimo jiné změnou velké tercie, sexty nebo septimy v malé a naopak, vždy ale na úkor příznačného stupně některého starého modu. Ziehn ve svém článku o »nepravdivosti--, starých tónri vypočetl na př. při Orlanda di Lassových kajících žalmech jonických že z 30 vět má 16 malou septimu, u Hasslera »Lustgarten« v 11 větách z 15 jonických. Malou sekundu v aeolickém modu také v celé řadě skladeb, mezi nimi Lassus v kajících žalmech z 21 vět má malou sekundu v 11, u Hasslera »Lustgarten« z 12 vět 7 atd. Malou tercii v modu mixolydickém, zvětšenou kvartu nejen v lydickém, ale ještě hojnější měrou v dorickém modu pří-klady dokládá, jakož i zmenšenou kvintu v modu phrygickém u Lassa (kající žalmy), Walthera (1524) »Christum wir sollen loben« obsahuje zmenšenou kvintu 16krát Eccard, Hassler, Kade a j. v. Dokládá pak: >Když tak velcí theoretikové středo-věku jako Zarlino a Aron (změnami těmi v omyl uvedení) tóninu pevně stanoviti nemohli, jak to máme učiniti my?
Vícehlasé skladby 15. a 16. věku počínající lydicky nebo mixolydicky končí skoro vždy jónicky.
C i m a Giovanni Paolo n. 1570 byl kapelníkem v chrámě sv. Celsa v Miláně. Žalmy:

Frygická tónina chromatická na fis se zvýšenou tercií a sextou :

(Pokračování.)