-74

dán nebo povolen, bude dán zároveň i patřičný nápěv, aby žádný nakladatel nebo autor nemohl namítnouti, že apoštolská Stolice rozšiřuje jednu melodii na různé kostely. Všechna protiběžná ustanovení zrušují se těmito.
Dne 11. srplia 1905.
D. Panici,	L + S	A. kard. Tripepi,
arcibiskup Laodicejský, sekretář.	pro-prefekt kongregace obřadů.
---izÍi
Různé směry hudby církevní a oratorní.
Diatonieko-chromatieká studie.
V instruktivním kursu pěveckém v srpnu 1904 v Hradci Králové přednesl Jan Ev. Zelinka.
(Pokračování.)
Jedle vynálezce monochordu, matematika a filosofa Py t h a g o r a, který svými vý‑
V počty stanovil čisté intervaly : primu, oktávu, kvintu a kvartu jako dokonalé konsonace, takže velká tercie bez ohledu na sluch vřaděna byla dle výpočtu číselného mezi dissonance (tercie pythagorejská), nutno zvlášf uvésti dva znamenité theoretiky. Prvním, kterého dějiny řecké hudby jako zakladatele diatónické stupnice a chromatické stupnice jmenují, jest Terpander, žijící v druhé polovici 7. století před Kristem. Druhý Olympos (660 před Kristem) jest původcem enharmonické stupnice.
Zajímavé jest rozdělení struny řeckého monochordu parafonickélro a středověké »trumšeit«, jak v dějepise zříme od velkého G I (gama) A B 1 C D atd. až do e. Že pak zkracování struny tlakem prstu možno bylo docíliti ještě mnohých semitónů (mezitónů či polotónů), netřeba zvlášf dokazovati. Mezi Řeky a Římany jest ten podstatný rozdíl, že hudba byla u Řeků, národa filosofů, uměním t. j. prostředkem vzdělávacím, u Římanů, národa právníků a válečníků, byla Hudba pouhým příspěvkem k zábavě a osvěžení mysli. Vyvinuly se tak dramatické scény s hudbou a tancem; že tyto se bez chromatu neobešly, leží na bíledni. Dělení struny na nejmenší částky tónové známo bylo ostatně všem národům doby předkřesfanské. U Dr. Ambrose a j., nejnověji na str. 26. Šteckerova dějepisu 1. díl čteme doslovně : :>Pokud soustavy tónové se týče, objevuje se u Arabův od dob nejstarších dělení oktávy v 17 stupňů, jež jest zvláštností soustavy arabské a podnes v hudební theorii Arabů se udrželo. Ačkoliv namnoze soustava tato zvána soustavou třetin tónových a dlouhý o tom veden byl spor, zda-li intervaly tyto veskrze jsou stejné, činíce třetiny tónové. Zdá se nejnovějšími výzkumy otázka tato konečně býti definitivně rozřešena v ten rozum, že oněch 17 intervalů není než naší enharmonickou stupnicí, ovšem v s o u s t a v ě n e-t e m p e r o v a rr é, z níž vypouštěním jednotlivých součástek vznikají různé útvary, stupnic diatonických«. Tato 17tistupňová soustava v prostoru oktávy by zněla
e des eses d es fes e f ges ases g as heses a b ces deses. Z materiálu tohoto odvozováno 12 stupnic.
Mimo nepatrných odstínů v ladění obdržíme v naši soustavě temperované (t. j. takové, kde tón heses s tónem a stejně znějí, rovněž eses s tónem d atd.) řady tónové podobné někdy naší dur nebo moll stupnici, některé podobné jsou modům starocírkevním, na př.:
c d e f g a b c nazvaná »Ušak, jest jonická, přenesená na f (naše F dur);