— 57 -‑

Známo z praxe, že bez chromatických změn vznikly by mezi hlasem melodii vedoucím a některým z hlasů doprovázejících příkře znějící postupy či příčnosti jak říkáme, které by spůsobily opak toho, čeho od řádného průvodu očekáváme, aby zpěv prúvodem byl nesen a podporován. Při polyfonní vícehlasné hudbě vokální ve skladbách klassiků církevních se později s tímtéž zjevem sejdeme. Konečně jest jasno, že vícehlasná hudba instrumentální matkou jest chromatu. Zejména nástroje struněné af již harmonicky zladěné, anebo další vývin jednostrunného studijního nástroje monochordu antifonického to dosvědčují. Tato púvodní podlouhlá skříň jednou strunou opatřená, která podložena byla posuvnou magadou (kobylkou), mění se v monochord parafonický po spůsobu dlouhé a úzké jednostrunné kytary a později v nástroj tříhranný, resonančním úzkým tělesem opatřený, přiměřené délky ostrého, trompetě podobného tónu, nazvaný , trumscllcit«. Opatřen byl dvěma strunami, dlouhou a druhou o polovinu kratší, která tóny v oktávě sesilovala. Na trumscheit hráli potulní prý hudebníci, rozumí se smyčcem.
(Pokračování.)
O zpěvu chlapeckém.
Podává P. BOhttinil MatPjtr, l;něr. kongregace Nejsv. Vvkupitele. (Yolcračování.)
S
lovutný Tomek vypravuje o školách též v . Dějepisu města Prahy«, L, 96. — Ze zpráv jeho v díle III., str. 29. a násl., pojem si učiniti mužerne, jak slavné bývaly služby Boží za doby Karlovy, spolu i jak postaráno bylo o vychování mládeže a jaká péče byla zpěvu věnována. Uvádí nám totiž počet duchovních a zpěváku; prameny udávají počet ten u kostela sv. Víta na 300 osob. Tomek jednotlivé vypočítávaje, na 250 jich shledává. -- U kostela Vyšehradského dle zprávy jednoho spisovatele z druhé polovice XV. století bylo 350 duchovních; ale počet ten je přehnaný. Bylof jich dle Tomka asi 100. U Všech Svatých bylo jich asi 24, u sv. Apolináře tolikéž, v kapitole u sv. Jiljí asi 12. Ve všech třech kostelích kollegiatních asi 89. Při farních kostelích asi 200, ne-li více. Řeholních osob přes 360. Součet všech, kteří v Praze byli, byl asi 1200.
Zajímavé je, co praví Tomek o akolytech : » Dle úřadních popisů bývalo za času krále Václava pro kostel Pražský vysvěceno každý rak asi 35 akolytu (4 nižší svěcení), kteří však nejspíš obyčejně déle než rok sloužili při kostele pod názvem clerici chorales, žáci kůrní.« Zde máme Pešinovy clerici chorales vysvětleny.
O době Karlově pěknou zprávu podává též prof. Konrád. Poněvadž I. díl jeho spisu je rozebrán, podáváme ji zde v obšírnějším výpisu (str. 86. a násl. Viz též »Cyrill«, r. 1V., V.)
»Karel založil sbor t. zv. ~mansionářů«, t. j. 24 duchovních (12 kněží, 6 jáhnu, 6 podjáhnů), jichžto povinností bylo zpívati hodinky >>>k poctivosti nejsvětější Rodičky Boží<<, též jednu mši k P. Marii (matura). Ve službě té pomáhati jim měli též bonifanti.
R. 1360 ustanovil »2altářníky (clerici psalteristae) při kostele pražském. Jejich povinností bylo, aby v něm, co po hodinkách kanovníku a mansionářu zbývalo času denního a nočního, vyplňovali říkáním žalmů.
Přiděleno bylo i kostelu pražskému »chudé žákovstvo< či :kurovi žáci«. Bylo to 30 duchovních zpěváků, kteří tuším přijímali tonsuru a obláčeli se rouchem duchovním, později i nižší svěcení obdrželi. Byli povinni pomáhati v kuru při zpěvu