-56

Z mythických zpěvu řeckého národa zachovalo se něco málo více méně sporných nápěvů, z kterých vane však úcllvatná diatonická soustava.
Prof. N a u m a n n uvádí dórický (název dle Reků), v našem smyslu však frygický nápěv tento:
-El
Zajímavý Mesomedesův nápěv ku poctě bohyně Nemesis složený,*) pocházející asi z III. století po Kristu :

ž--_—	-	-- _~—~ -
-#	_	—r_~ -~-~—. _-•_—_ • _~~.	—atd.
Prof. N o h 1 uvádí melodii v našem smyslu dórickou ku poctě bohyně polí a zahrad D e m e t r i s, jejíž puvodcem označen Homér.

- — ~—~~--G=- - --mor
Nechf jsou tyto krásné nápěvy původní čili nic, zústává přece patrným diatonické jádro zpěvů těch, o jichž popularitě vzhledem ku zpěvnosti pochybovati ne-musíme.
Také vícehlasnost zpěvu řeckých jest až dosud předmětem nejtužších a nerozřešených sporuv, jak na str. 67. »Všeobecného dějepisu- prof. Stecker s jinými dokládá, až do dnešního dne. Gaffory, Zarlino, Giovanni Bapt. Doni a j. zastávají vícehlasnost, Glarean, Artusi, Cerone, Martini, Marpurg, Rousseau a mnoho jiných ji popírají. Jedni uznávají unisonní zpěv za průvodu tolikéž jednohlasého nebo v oktávě, jenž nejvýše tam, kde ve zpěvu objevil se tón déle držený, strartným pohybem provedl nějakou ozdobu melodickou, jiní míní, že zpěv byl dílem jednohlasý, dílem v parallelních kvintách a kvartách postupoval.
Rudolf Westphal nar. 1826, od r. 1858—1862 profesor v Břeclavě byl do r. 1875 profesorem v Moskvě. Týž náleží k filologem, kteří odborným vzděláním hudebním vynikli. Důkladné a ostrovtipné výzkumy obsažené ve spisech: Plutarch o hudbě (»Plutarch liber die Musilo.: 1864 vyd.), Dějepis staré a středověké hudby (-,Geschichte der alten und mittelalterlichen Musik< vyd. 1865), jakož i spis System der antiken Rhytmik« jsou významu epochálního a uplatňují odvážný náhled Westphaluv, že sborový zpěv Řeku byl sice jednohlasý, v instrumentálním prrivodu pak že vy-kazoval trojzvuky a polyfonní mnohohlasnost na základě výroku k r u tu at i k e d i a 1 e k t o s. (dialog či rozhovor nástrojů), dále užívané nástroje, jako jest 18tistrunná lýra či kithara a její větší odrudy vyznačující se od 30 do 40 v oktávách laděnými strunami, skupiny fléten, známá flétna Panova« čítající 7, 9 i více píšfal spojených v řadu (prvotvar varhan) mimo jiné trompetové a rohu podobné nástroje zanechávají určité přesvědčení, že průvody zpěvu beze změn chromatických obejíti se nemohly.
*) Nejbližší pramen »Všeobecný dějepis hudby« od Karla Steckera, na základě děl amono-~rafií autory v století XIX. vydaných.