-52

Chorální zpěv či jak všeobecně nazýván byl obřadový zpěv v rúzných formách tiskem neb opisem šířený, měl tak přistřižená křídla a tak chabé fundamenty, že ani nejnepatrnějším požadavkem krásna hudebního vyhověti nemohl Proto také scházelo porozumění pro staroklassický směr palestrinský. Když konečně objevil se upravený chorál jako ryze křesfanská monodie na forum hudebního světa, tu zase ozvaly se ruzné náhledy o dojmu křestanské hudby. Jedni tvrdili, že zpěv křesfanský vystihnouti má náladu svatopostní, jiní, že hudba církevní nesmí postrádati efektu. Strana prvá domnívala se, že každý volnější hudební vzlet, zejména živel chromatický, ve spojení s povodním živlem diatónickým, jakož i hudba instrumentální věc v zárodku ničí. Strana druhá hlásala, že právě jmenované věci církevní hudbu povznášejí. Tato druhá strana pojala význam slova efekt. ve smyslu doby, v níž žijeme, ve snryslu doby virtuosního osobního vyvyšování a přeceňování s užitím všemožných prostředků jenom ne těch pravých, dovolených se stanoviska církevně-uměleckyestetického.
Beztaktně by počínal si, kdo by jen slovem opovážil se poukázati na bezúčelný formalismus a bezvýznamné pachtění se po barokčním copovém směru, v němž hověla si pseudo-církevní hudba chrámová, která nevyniká ničím jiným, než že vypújčila si rythmy taneční, popěvky operetní, aby u širších vrstev nalezla obliby. Takový zahradní kvartet, dopiněný varhanami, tedy chantanový francouzský orchestr stal se módním. Je to dobrý surrogát (náhrada) orchestru, ale nic víc. Jistý časopis hudební uveřejnil před několika měsíci vokální mši z péra jistého chorregenta 20. století, která jest podařenou čtverylkou na text církevní.
Ani reformační směr nezanedbává čerpati poučení z diatónicko-chromatické látky, jež podává hudba oratorní doby klassické, Bachem a Hándelem ku rozkvětu přivedené, poněvadž nebylo by správné čísti toliko v jediné knize, učí-li se mnozí proslulí skladatelé doby reformační ze vzorů těchto.
Nálady církevní však zachovává směr náš spusobem přesným, choráové náladě tedy věren zestal. Není tam rythmu tanečních, není tam triviálních a banálních zjevu v ohledu melodickém ani harmonickém; proto, kdo s námi nejde, kráčí proti nám, jest antagonistou, hudebníkem bez umělecké logiky, protože umělec žádný, tím méně na poli církevně-hudebním, vkusu neodborného lidu podávati nesmí to, co jest proti názorem církve, 'co neodpovídá jeho vlastnímu pravému uměleckému přesvědčení a směrodatnému vkusu.
Veliká byla a někde ještě jest touha po znovuvzkříšení nevkusného směru hudby chrámové nazývané á 1 a b a r o k, ač čistý stavitelský barokní sloh není tak světácky znešvařen tančícími figurkami jako směr této pseudo-církevní hudby. Protichorálové, nevlastenecké proudy národa, jemuž chorál daroval píseň posvátnou, staročeskou, vyskytly se sice porůznu, ale příval poctivě ryze umělecké snahy září přece v piném lesku.
Škoda jen, že scházející hmotná podpora dusí a tlumí jako vždy trvalé úspěchy.
Dobu naši dobou virtuosity nazvati můžeme, či jinými slovy nejen tvoření, ale závratné protežování tohoto vysokého, krásného stavu na úkor stavu středního t. j. vzdělaného hudebnictva, v němž jádro, síla a pravda, umění spočívá. Smutný následek bude, že hudební svět vykáže se posléze toliko dvěma stavy, diletantismem a virtuositou, střední stav zmizí, pak ale bude hudební umění politováníhodným sportem žonglérským. Ovšem žádným zvláštním zjevem nebude pak pochod z >Proroka
nebo antréakt z Lohengrina atd jak praeludium- nebo >interluditim varhanní při službách Božích.