45 -‑

klášterní na př. opatovická a sázavská benediktinů, strahovská premonstrátu, pražská staroměstská dominikáiiů, břevnovská; později přistoupily školy farní a městské (asi ve XIII. století).*)
Plán škol těch byl s malými změnami asi týž, jako jsme byli poznali v cizině; poslyšme, co vypravuje nejd. p. biskup Krásl ve svém spise Sv. Vojtěch< (str. 387) o škole Břevnovské: Svatý Vojtěch, jsa na svou dobu neobyčejně vzdělaný kněz a učený biskup, učinil počátek, že Břevnov se svými kněžími a bratry laiky stal se místem, kde vědám se počalo učiti. V Břevnově d l e vzoru d ě v í n s k é h o založena jest škola, která asi byla vnější a vnitřní. Ve vnější škole učily se dítky čísti a psáti v jazyku mateřském, pak latině, při které byl žaltář čítankou. Bylo-li přání rodičů, aby se dále ještě vzdělávaly, četly rozličné prupovídky a bajky dle Aesopa a Ariana, církevní Otce a bibli, při čemž však nebylo zapomínáno průpovědí a básniček českých. Po této přípravě vstoupili žáci do trivia (grammatika, rhetorika, dialektika) a pak do quadrivia (arithmetika, astronomie, musica, geometrie, aneb geografie). Škole v n i t ř n í náleželi ti, kdo do řádu vstoupiti měli v únryslu. V této učili se askesi, řeholi sv. Benedikta, bohoslovným vědám, zvláště pak kanonickému právu a od času opata Klementa 1., jenž v cizině sám filosofického vzdělání nabyl, také filosofii. Vedle biskupské školy u sv. Víta na hradě pražském byla škola břevnovská nejčetněji navštěvována v celé zemi. Z břevnovské školy pak vysíláni učitelové do proboštských a farních škol, jež na panstvích byly zřizovány, z nichž na př. broumovská, do níž chodil také Arnošt z Pardubic, gymnasiu se podobala.
Že zpěvu vyučovalo se stále, rozumí se samo sebou. Nižší školy byly farní, zakládané při farních kostelích, jež měly účel vyučovati mládež v začátcích vzdělanosti. Na co jména kantor a succentor poukazují, pověděno bylo již v oddílu prvém tohoto pojednání. Poslyšme též, co Konrád o témže předmětu ve svém známém spise (strana 94. a násl.) vypravuje: >V době Karlově jako v první době bylo veškeré vyučování školské udělováno a spořádáno ve školách farních, kollegiátních a klášterských podle dvou stupňů veškerého učení ::trivia a quadrivia.K V tomto vyšším oddělení školském (quadrivium) učebným předmětem byla též t. zv. »musica«. Účelem vyučování ve školách veřejných bylo jednak vycvičení mládeže v počátcích literních (čtení, psaní a počítání), jednak vzděláni v tom, čeho nejvíce třeba bylo vstupujícím do stavu duchovního. K tomu náležela ještě znalost jazyka latinského a umění zpěvného. Vedle pacholat byli i žáci odrostlejší, jimž mezi jiným též pří-slušelo zpívati při zpívaných mších, při nešporách, hodinkách církevních a při pohřbech. Někdy byli nazýváni clerici, bezpochyby proto, že i přijímali tonsuru a nosili roucho duchovní, jindy zváni školáci (scholares), druhové (socii), žáci kůroví (clerici chorales). Jeden zápis český z roku 1415 nazývá je Koralles; ještě posud užívá se u nás u mnohých kostelů názvu choralisté.
Poznáváme, že vyučování zpěvu, jakož i obstarání zpěvu kostelního bylo tehdáž co nejúže spojeno s vyučováním školským. Pokládalyt se školy jistou měrou za příslušné ke kostelúni, a to tínl více, že církevní rířadové nejvíce o ně se starali. Proto také poručeny byly ochraně, dohledu a vrchnímu řízení duchovenstva. Proto stavěly se školy všude co nejblíže při kostelíchi, kterým příslušely.
Kúrových žáků bývalo při kostele farním od dvou do šesti, někdy i více. Někdy bydlívali ve škole, jako v Kouřimi. Bývali namnoze chudí a proto občas chodívali po 1<raji vyprosit si na dobrých lidech přídavku na živobytí, zvláště
*) Viz Borový: »Dějiny diecése pražské«, str. 160 a násl. O školách pražských důkladně pojednává Tomek v Dějinách Prahy« I11., str. 262. Cítá jich 25.