-43

když již hlasy se jistě sezpívaly, aby místa, která zvláštní pečlivosti vyžadují, sám vzorně předzpíval.
Při prvním zazpívání nemůžeme ihned žádati pevné nasazování, přesné rythmisování, jistotu v intonaci, jemnost v přednesu atd. a při každé chybičce zastaviti, jest nemoudré; teprve n a konci některého oddílu nebo celé skladby, je-li kratší, má řiditel kůru dosti času na vyskytnuvší se chyby upozorniti.
Chvíle oddechu, jež zpěvákům jsou ponechány, poskytují řiditeli příležitost, aby sdělil se sborem něco o osobě skladatelově, o vzniku, zvláštnostech a krásách skladby, o činnosti jiných sborů a jednot atd. Vystříhejž se však přílišného mluvení a theoretických výkladů.
III.
Čteme-li zprávy o nynějším stavu Cyrillských jednot, sem tam shledáme se snad s poznámkami podobnými, jako: »jednota stojí na téže výši jako před časy«; nebo: >nemoliu nic nového sděliti«; někde pak: »reforma je provedena a my dospěli k uspokojení, doufejme, že žádný šlendrián se nedostaví«.
Ano šlendrián, tof právě tak nebezpečný nepřítel jako lhostejnost. Šlendrián jest v jistém ohledu ještě horší než lhostejnost, poněvadž se tak tajně vplíží a svoji zkázonosnou činnost provádí, že jírn postižení se domnívají, že stále je vše v nejlepším pořádku a v nejlepší síle.
Co jest šlendrián a kde se vyskytuje, nesnadno určiti. Mr°ržeme jen říci, že šlendrián jest nemocí srdeční. Objevuje se tam, kde pravá, ta původní horlivost mizí, kde prvotní zájem a láska k věci schladla; tam kde nadšení zhaslo a chladné >musí« na místo svobodné vůle se dostavilo, tam uhostí se šlendrián!
Zajisté těžko jest někomu novou myšlenku vnucovati, aby ji přijmul a provedl. Ale daleko těžší jest: vyzískanou půdu pevně udržeti, vydobyté území nadále určitým plánem opanovati. Není hlavní věcí, učiniti velký krok ku předu a pak zůstat státi, nýbrž raději v malých krocích, avšak stále ku předu kráčeti, úspěch k úspěchu pojiti a tak na předešlých úspěších budovati, ponenáhlu sice, ale neumdleně, vytrvale role k roli připojovati; tak poušf v úrodnou půdu na příští časy přetvoříme.
Cyrillská Jednota svoji výbornou periodu větším dílem již odbyla. Nyní nwsí však též dobyté území spravovati, těžko vybojované udržeti, nový směr musí se zakořeniti i ve všeobecném životě. Cas, kdy jednota na venek, do širých končin se rozvětviti a rozšířiti měla, již minul. Nyní musí se více jaksi v sebe s a m u prohloubiti, a musí pracovati také o prohloubení těch, kteří jako pěvci a zastanci myšlénky Cyrillské kolem praporu sv. Cyrilla se byli s e s k u p i I i. Nyní musí idea Cyrillská i do nejnižších vrstev lidu, do srdce každého vniknouti.
Tohoto výsledku nejsnáze dosíci lze u mládeže. Mládeži vštěpujme v í c a více porozumění pro účel Cyrillských jednot. Čím dříve řiditel kůru útlé děti pro věc svou zaujmouti a pro kůr získati dovede, tím podajnější materiál pěvecký a tím zdatnější sbor pak mťíže vycvičiti. V žádném věku nejeví se o b ě t a v o s t tak ustáleně jakou m I á d e ž e, v žádném jiném srdci nejeví se tato náklonnost, toto zcelení vlasní vůle s přáním a přikázáním církve, tak nenuceně a tak úpině, jako v útlém srdci mládeže. Proto >v m l á d e ž i naše b u d o u c n o s t<.
Dospěl-li řiditel kůru k tomuto stanovisku, že svěřence své zasvětil v pravý smysl pro bohoslužbu, mtíže tím radostněji tíži svého povolání na bedra jejich vložiti, aniž by se některý tornu uhnul. Tím více tužiti se budou, čím horlivěji se hudou cvičiti mladí nadějní zpěváci a mladé pěvkyně.