— 41 —

neodolatelnou mocí až k slzám dojat. Mně samému se již často stalo podobně, když naslouchal jsem-zpěvu v Emausích.
Avšak ještě jeden vyšší účel má chrámový zpěv. On jest nejprve k tomu určen, abychom jím Boha chválili a zvelebovali, Jemu děkovali, jej prosili. Jestliže by sbor chrámový byl vyzván zpívati v residenci nějakého krále nebo před trůnem nějakého mocného knížete, s jakou ouzkostlivou pílí by se k této produkci připravoval. My však zpíváme při bohoslužbách, v domě Božím, v residenci věčného Krále, před svatostánkem Ježíše Krista, před nejsvětější tváří Spasitele našeho; my obstaráváme službu, kterou knížata nebes před Tríinem Velebnosti Boží vykonávají, Laudamus te, benedicimus te, adoramus te, zpíváme při velké Chválíme Tebe, dobrořečíme Tobě, klanírne se Tobě. Náš zpěv jest zároveii zpěvem chvály, díku a prosby.
Chceš-li se dobře modliti, připrav svoje srdce, praví moudrý Sirach, a my mužeme zase říci: »Chceš-li dobře zpívati (v chrámu Páně) připrav svoji duši, abys nebyl jako člověk, pokoušející Boba.
Takto připravený zpěv, stupiiovaný zbožnou modlitbou, musí nebesa proraziti, a milost štědrou s nebe vyprositi.
Jak mají se zkoušky. chrámového sboru konati?
Každý týden má se konati nejméně jedna důkladná zkouška.
Je sice chvalitebné, když na př. na pouf, posvícení neb jiné význačné svátky se konají zkoušky, jak se to obyčejně děje na venkově, avšak n ě k o l i k a k a p-k a m i n e o ž i v í m e c í r k e v n í u m ě n í. Jest tedy třeba nejméně jednou týdně věnovati hodinu přípravě a zkoušce k bohoslužebným zpěvům, má-li sbor chrámový zdatně a dústojně působiti. je-li více svátků za sebou, jako o sv. týdnu, tu třeba dvakrát, třikrát týdně po dvou hodinách cvičiti, — nejprve soprány a alty hodinu, pak tenory a basy, konečně pak dohromady obyčejně před samou nedělí neb svátkem.
Při zkoušce má býti liturgický text správně vyložen, by pěvci po-chopili smysl skladby. Liturgickou řečí jest 1 a t i n a, téměř již po 2000 let v užívání a tím jaksi posvěcena a pověřena. Řeč tato zaznívala již v katakombách, touto řečí zpívali již křestané v zlatoskvoucích basilikách, zvuky latiny ozývaly se ve vznešených domech středověku.
Latina jest ovšem nu-tvou, lidu cizí řečí a má býti tedy správně sboru chrámovému vyložena, přeložena.
Jak krásné je to asi, když tak občas duchovní správce zkoušku navštíví, zpéváky povzbudí, pochválí, a liturgické texty pěvcům správně vyloží!
Ale nejen stálé zpěvy mešní, ale i měnivé jako I n t r o i t u s, G r a d u a l e, Offertorium, Communio, Seyuence, Trakty atd. potřebují výkladu a zkoušek. V chrámu Páně má se konati úpiná, nezkracovaná bohoslužba, celá mše, celé nešpory. K celé mši však náleží celé, nezkrácené C'i l o r i a a celé, nezkrácené C r e d o. Při zkouškách má býti skladba k příští holioslužbě připravena. Nebyla-li některá místa nově nastudovaného díla zcela správně provedena, musí se tato znovu přecvičiti, opraviti, zlepšiti. Občas také třeba nového něco cvičiti. Příliš často opakovanou přednášku by nikdo neposlouchal, taktéž mnohokráte za sebou opakovaná skladba, s e b e l é p e p r a c o v a n á a u m ě l á, se opotřebuje, stane se triviální, omrzí, chuf znovu ji zpívati od-padá. Záhodno jest tedy stále nové cvičiti a starší po čase opakovati.