– 37 —

sv. s velikou pílí výtečný p a p e ž R e h o ř, svaté paměti, jenž byl horlivým mnichem podle řehole téhož sv Benedikta a následoval jej v klášterní dokonalosti.,*)
Činnost svatého Řehoře, o níž zmiňuje se zde Amalar, vztahuje se ovšem pouze na mešní Antifonář; určitější uspořádání církevního officia ponechal Řehoř svým nástupcům. Byl to pak papež Hadrian I. (772—795), jenž znova upravil anebo dal upraviti církevní officium.
Benediktini měli ovšem své officium již dávno uspořádáno; předepsalf sám jejich zakladatel pořádek officia podrobně (Regula S. Benedicti, c. 8 — c. 20.**) Vztahují se tedy uvedená slova Amalarova jen na officium (žaltář) církve římské. Nesluší však oněm slovtun tak rozuměti, jako by za časů sv. Benedikta (6. stol.) officium církve římské nebylo nijak spořádáno; odvoláváf se sám sv. Benedikt v 13. kapitole své řehole na officium církve římské slovy: sicut psallit Ecclesia Romana:: (jako se modlí Církev římská).
Tamtéž mluví Amalar o způsobu Gregorianském : Nezasluhují pokárání, nýbrž chvály, kdož zachovávají (při bohoslužbách) G r e g o r i a n s k ý obyčej ( qui Gregorianum tenent morem ). V uvedeném díle str.94.
Konečně se zmiňuje Amalar o authentické mešní knize svatého Řehoře: V puvodní knize sv. Rehoře (in authentico Gregoriano) vynechává se při mši na svátek Neviňátek Alleluja a Gloria na vyjádření smutku matek a Církve. De eccl. offic. 1. L, c. 41. Migne P. L.
Svědectví Amalarovo padá velice na váhu, protože měl ve vécech liturgických nevšedních vědomostí, jelikož mnoho studoval, napsal a také mnoho cestoval. Když se zmiňuje o authentické knize gregorianské mešních zpěvů, nemluví pouze z do-slechu, nýbrž z vlastní zkušenosti, nebof při své návštěvě v Římě neopomenul se jistě o všem přesvědčiti, co zprvu jen slyšel. Že si důkladně prohlédl původní Antifonář gregorianský, dokazuje svrchu uvedená poznámka o vynechávání zpěvu Alleluja a Gloria při mši na svátek Neviňátek.
Ve svých dílech naříká sice Amalar často na nesrovnalosti v liturgických knihách římských. Z toho uzavíral hned Gevaert, že Amalar neznal žádného authentického Antifonáře gregorianského. Avšak předně neznal Gevaert uvedeného místa, kdež Amalar výslovně mluví o authentickém Antifonáři sv. Řehoře. Ušlo jeho pozornosti proto, že celá kapilola 4. čtvrté knihy spisu De eccles. officiis« nebyla v tomto díle uveřejněna; uveřejnil ji však Mabillon v uvedeném díle, kdež ji šfastně našel benediktin D. G. Morin.
Dále sluší podotknouti, že stesky Amalarovy neplatí knihám mešním, nýbrž knihám, obsahujícím text a zpěvy církevního officia. Ostatně byl by Amalar zmírnil anebo típině potlačil své stesky, kdyby byl lépe zkoumal příčinu oněch nesrovnalostí. Byl by nalezl, že nepocházejí všechny liturgické knihy, jež se mu dostaly do rukou, z doby Řehoře Velikého, nýbrž že některé obsahují officium nově uspořádané papežem Hadrianem I.
O něco dříve než Metský jáhen Amalar psal A rn a l a r i u s F o r t u n a t u s, biskup Trierský (809—814). Účastnil se čile boju, jež se vedly pérem mezi přátely a odpůrci gregorianské liturgie. Také trierský Amalar by1 rozhodným zastancem liturgie svatého Řehoře. Ve svém díle: Liber officiorum. ()Kniha bohoslužeb«) nezachází právě lichotivě se svými odpurci: nazýváf je nevědomými< (imperitissimi), -.moderními« (moderni) a zpupnými, (recalcitrantes). Vynechávání >Alleluja< a —Gloria- při mši
*) De divinis (eccles.) officiis, 1. IV., c. 48. U Mabillona: Vetera Analecta (1723), str. 93. **) Český překlad v knize: Život a řehole svatého Otce Benedikta.