--- 35 —

,Te D e u m pro 4 smíšené hlasy a varhany (nákladem Fr. A. Urbánka) vykazuje chorální stati, falši bordoni i velmi snadné homofonní věty. Tyto tři různé živly jsou zde sloučeny v jednolitý a působivý celek. Neznáme stručnější skladby toho druhu, jež by s tak malými prostředky dovedla udržovati zájem reprodukujících a posluchačstva od počátku až ku konci, přese veškerou svou asketickou diatoniku•
M i s s a s o l e m n i s in hon. Resurrectionis Domini nostri Jesu Christi pro 4 smíšené hlasy a varhany. (Vyšla v >Cyrillu., 1891 -92.) Tato na střídavém kontrapunktu založená skladba je veskrze rázu lyrického a slavnostního. Harmonie je tu převážně diatonická a přese veškerou snahu o obdobnost církevních rnodi utvařuje se přece jen moderně, jmenovitě při závěrech mollových. Modulace nevybočuje nikdy z okruhu panující zde D-dur tóniny. Vedení hlasů je plynné — a dynamický živel podává hojné příležitosti k jemnému odstíňování. Hojně figurovaný průvod varhanový žádá dovednějšího varhaníka a slušně disponovaných, ne-li moderních varhan.
Z drobnějších prací páně Zelinkových uvádíme pěkné a hluboký smysl textu případně vystihující ,Ecce quomodo moritur justus	jež vyšlo v >Cyrillu< r. 1892.
Dále: Dvanáct gradualií a offertorií pro 1 hlas a varhany. Opus 20. Vyšly v >Cyrillu , 1897. Vyhovují prostředním sborům; vyžadují však jemného odstíňování. Varhaníku přidělen zde větší úkol, jehož zhostiti se může pomocí řádného stroje.
Harmonie dosti chrornatická a pestřejší modulace nepřekročují nikde hranice církevně dovoleného.
Padesát předeher v církevních tóninách, op. 18. Vyšly v :> Cyrillu 1896. Tímto dílem obrací se pan autor k slabším varhaníkům, kteříž nedovedou v církevních tóninách vůbec aneb toliko nejapně improvisovati.
Různá m o t e t t a a jiné kratší sbory, jež vyšly dílem v Cyrillu« a dílem v Hausrnannově Českoslovanském varhaníku
Obřady posvátného týhodne. Český varhaník. Obě tato díla vyšla
u Fr. A. Urbánka.
G r a d u a l i a a o f f e r t o r i a pro neděle adventní. Vyšla v» Cyrillu <.
Šest APange lingua« a Ecce sacerdos magnus«. Nákladem A. Bóhma
v Augsburku.
O dalších církevních skladbách pomlčíme pro nedostatek místa. Toliko jednoho, s církevní hudbou jen zevně souvisícího díla dlužno si ještě povšimnouti. A to jest: >Narození Páně , vánoční zpěvohra pro soli, sbor a malý orchestr. Na toto dílo, připomínající t. zv. mysteria středověká, může pan autor býti hrdým. Oratorní sloh pojí se tu se staročeskými chorály, koledami a pastýřskými motivy v jeden ladný celek. Melodramatického rázu předehry a mezihry, jmenovitě pak jemný smysl pro instrumentální kolorit svědčí o Z. neobyčejné způsobilosti pro orchestrální komposici, pročež jest nárn jen s podivením, že nepokusil se dosud o instrumentovanou skladbu církevní, kterouž by četným sborům, najmě pak venkovských měst, nemalou měrou se zavděčil. Není-liž ignorance tohoto kdysi, ba i dnes oblíbeného odvětví církevní hudby poněkud exklusivním, mírně řečeno puristickým počínáním vůči aestheticky nevyspělému auditoriu? Přihlížejmež jen k tomu, že reforma církevní hudby svého cíle ani dnes ještě, po 40letém usilování nedošla, takže svou polychromií vyznamenávající se orchestr stále ještě vábí mnohého, na egyptské hrnce necírkevních instrumentálek uvyklého posluchače, kteréhož občasná instrumentálka v intencích reformy aspoň částečně dovedla by s reformou usmířiti. Pseudocírkevními instrumentálkami odchovaná starší naše generace nechápe důvodů pro výhost řádně