— 30

Kraus, kaplan v Krásné Hoře. Produkce církevního zpěvu obstaral liturgický sbor domácí řízením osvědčeného svého řiditele p. H. Tomáše. Není to teprv sbor začátečnický, ale již na vysokém stupni jsoucí, který bez obavy může se pustiti i do skladeb těžších.
Sbor novopacký předvedl bohaté ukázky rozmanitého a zajímavého repertoiru svého, počav mší: »Missa bohemica« od Foerstera, op. 38. a zakončiv úkol svůj nezapomenutelným, imposantním »Te Deum« od Witta.

Účastníci nacvičili a provedli za řízení Vojt. Říhovského téhož mši dvouhlasou »in hon. sc. Aloisii« a zpěvy české při odpoledních pobožnostech, které nacvičil s účastníky dr. J. Mrštík, jenž jako předseda diecésní jednoty Cyrillské promluvil k shromážděným jak na počátku, tak i ku konci exercicií. Velice ku zdaru exercicií přispěl též sl. zpěvácký spolek >,Hlasoň«, který jak vzácnou ochotou svou, tak i dokonalými výkony svými vděčnost veškerých účastníků v piné míře sobě získal.

VÝROČNÍ ZPRÁVY ZA ROK 1904.

varní jednofa G'yrillskiá v ~elivě.
(Výroční zpráva. — Cyrillští Niko-d e m o v é.) O Jednotě naší tu především pamětihodnou událost uvádím, že posud jest, ano že posud činnou jest. Nechci tím právě říci, že se činí, nýbrž jen, že udržuje se posud nad vodou a brání se zuby-nehty nechvalnému potopení se v nynější od modernistů vzbuzené nechuti proti jednotám. Věru, že za nynější spolkové vlažnosti již to bezmála za zásluhu počítati možno, nezaníká-li sem tam jednota s idealním cílem docela.
Z dorostu našeho zbylo ku korci školního roku asi 6 školaček, které již slušně nejen zpěvu ale i not se chytaly a z toho zbytku dorůstajících členů nemáme ted' ve sboru — ani jediný hlásek ! Jako ptáčata chmýřím sotva opeřená rozletěly se do všech úhlů světa, t. j. do měšfanských škol sousedních měst.
Sboru liturgickému nepřibyl takto z do-rostu člen žádný, spíše mu dva ubyli, jinam se odstěhovavše. Pan řiditel kůru a zároveň cvičitel dorostu sebral ted' nový sbor začátečníků a cvičí — da capo. Jak pravdě-podobno, konec cviku toho bude : repetice svízelů předešlých. A tak věra pravda, že pamětihodno, že dosud jsme a že se i, abych nelhal, činíme; nebo činní členové skladbami cyrillskými, ze zásob dříve na-střádaných čerpajíce, veškerou bohoslužbu věrně a horlivě oslavují a členové přispívající, když mají, platí, když nemají, zůstanou

dlužní a t. zv. otevřený dluh není prý, jak jeden soudní pan rada pravil, žádnou nectí.
Snad nás k živějšímu vědomí naší jsoucnosti a k čilejší snaze po dokonalejší oslavě posv. tajemství povzbudí sousední necyrillský sbor humpolecký, uskuteční-li, co zamýšlí, uspořádati letos cyrillské cvičby v Humpolci. Sbor humpolecký jest pravý cyrillský Nikodem. Není ve svazktt jednot cyrillských, ale maje nadšeného cyrillistu za sbormistra a ředitele kůru působí a pracuje zcela v duchu cyrillském a to nejen co do zpěvu líturgického ale i co do zpěvu lidu. Měl a má posud nemalé potíže pře-konati, ale nade všemi štastně vítězí a do-chází uznání nejen odborníků, ale i porozumění v lidu samém. Neslyšel jsem za nového řízení tamnějšího zpěvu chrámového, ale od znalců i neznalců dovídám se jen obdivu a chvály.
Není pochybnosti, že jest takových Nikodemů po vlastech našich více, že jest ne-jedna osada v Čechách a na Moravě, kde není farní, stanovami ustálené Cyrillské jed-noty, kde však přece v duchu cyrillském, v duchu pravé ušlechtilé obnovy hudby chrámové se zpívá. Měli by ale, tuším, ti Nikodemové ve vlastním prospěchu přihlásiti se k pluku cyrillskému a založiti farní jed-notu. Nebo ve farní Jednotě Cyrillské jsou nejen členové činní ale i přispívající. A že ke všemu na světě, i k té muzice třeba peněz, staré přísloví. Těžko zpívati podle not, ale ještě hůře — bez not a na noty