-23
O zpěvu chlapeckém.
I udá,á P. BOlrtuit[t Matř117, kněz kongregace Nejsv. Vvkupitele. (I'okrnčováut.)
Z
 a krátký čas byla podpora císařova zrušena. Pešina dí, že však přece z královské pokladny vzhledem k jistým fundacím slušný obnos se vyplácí; vypočítává pak osoby při chrámu té doby (t. j. asi r. 1670) zaměstnané. Z výpočtu toho jmenujeme: arcibiskup; 4 preláti a 4 kanovníci ...; 4 choralisté, z nichž jeden je kantor školy, který mládež »in musica vyučuje; cantores, musici, tubicines, rozličného druhu 24, a mimo to magister et organista (asi jedna a táž osoba) chori. B o n i f a n t i, neb jinoši (juvenes) počtem 6, z nichž dva jsou ceroferarii neb alkolyti; ostatní čtyři doprovázejí Velebnou Svátosf, když se nese k nemocnému, zpívajíce hymnus: »Pange lingua gloriosi :. Každý pátek také při mši o spoluutrpení nejblahoslavenější Panny Matky bolestné zpívají Patris Sapientia« etc. a Stabat Matem etc., nosí také korouhve při průvodech. Rector scholae, neb ludimagister, který mládež obojího pohlaví učí literárn české i německé řeči, učí je znáti umění slušně (polite) psáti,
počítati atd. V dalším uvádí Pešina denní pořádek služeb Božích, jakož i slavnosti mimořádné a fundované povinnosti. Několikrát pak přidává >adesse tenentur omnes (praelati, canonici, aliique ministri, aliique omnes), t. j., přítornni mají býti všichni, tedy i bonifanti.
To by bylo tak asi všechno, čeho jsme se o bonifantech dopátrati mohli.*) Ostatní partie jsou již nuiohem lehčí, tato jest nejnesnadnější. Proto uvedli jsme, pokud bylo možno, doslovně zprávy o této době nejstarší, jsou mimo to v nich také i jiné věci hudby církevní se týkající obsaženy. Nyní pak na základě toho, co bylo uvedeno, učiňme si svůj úsudek.
Název Innocentes, chorales (Konrád dí, že jeden starý zápis přesmykuje písmeny ve slově tom) a jiné nalezli jsme i u cizích národů, zejména v Německu i nynější Francii, též v Italii. Názvu »bonifantes« nenalezli jsme jinde než v (-echách. I prosíme, kdyby někdo nalezl název ten jinde, aby s námi to sdělil. Na základě pak dosud přístupných nám pramenů dírce, že »bonifantes byli pouze v Čechách a na Moravě. Zdá se býti pravdě;)odobným, že i jinde tak byli zváni jistí zpěváci chrámoví.
S názvem >bonifantes shledáváme se toliko u chrámu sv. Víta, u chrámu Vyšehradského a u chrámu Olomouckého -- nikoliv u chrámů ostatních, ani farních, ani u chrámů klášterních; byli tedy (se zřením na prameny uvedené) asi bonifanti něčím zvláštním u chrámů kathedrálních (nryslím biskupských) a kapitolních.
Etymologie, původ slova bonifantes odvozuje se obyčejně ze slov dvou boni a infantes«, dobré děti, tolik, co boni pueri . Odvození to zdá se býti pravdě nejpodobnější vzhledem k ostatním názvům, jimiž byli nazýváni, zejména vzhledem k názvu innocentes , t. j. nevinní, mlád'átka. Pak ale slovo to by zníti mělo honinfantes . Ono n asi během času se otřelo rychlou výslovností, a dvě ~ , prvé, jímž končilo slovo boni~ a druhé, jímž počínalo slovo ^infantes, splynulo v jedno. Infans znamená obyčejně (vyjímaje španělské známé infant) dítě nemluvně, ~ecké ale také někdy zváno slovem to dítě větší, však skoro výjimkou. To zdá se zde býti. Poněvadž dle pramenů nalézáme již v době, kdy nadání pro ně od kanovníka Eberharda bylo učiněno (r. 1259), název bonifantes, ustálený, přijmeme-li za pravdu, že slovo to staženo z boni infantes, a že ono n« se během času otřelo, márne tím jakýsi důl<az ze slova toho, že bonifanti již před rokem 1259
*) Viz i Naučný Slovník Ottův, VI., str. 362, 363.)