— 21 —

horlivým služebníkem Božím, věhlasným kazatelem a moudrým pastýřem, jenž tak mnoho vykonal pro slaásu lidí, nýbrž složil také s mnohou přičinlivostí a s hudební znalostí ony zpěvy, jež zpíváme v kostele a jinde, aby mocněji vzbudil v srdcích lidskýc'r zbožný cit a dojem. A to se mu podařilo tou měrou, že přivábil do kostelu svými krásnými melodiemi nejen duchovní, nýbrž i prosté a nevzdělané.
Až sem vzdával Lev IV. zpěvu gregorianskému nejlepší chválu, dokládaje své vývody příklady vzatými ze skutečnosti. V druhé části svého listu projevuje svou vůli ohledně přijetí tohoto zpěvu způsobem, jenž předem činí marným všechno zdráhání.
-Item. Žádám, abyste nepřipustili žádných roztržek s touto církví, kteráž jest nejvyšší hlavou náboženství, a od níž nechce nikdo býti odloučen, aniž s tolika církvemi, o nichž jsme se právě zmínili, libo-li vám žíti s obecnou církví v dokonalém pokoji a nerušené svornosti. Nebof jestliže se našeho učení a tradice našeho svatého biskupa tak velice hrozíte, což nevěříme, že se ve zpěvu a čtení neřídíte veskrz dle našeho ritu, vězte, že vám odejmeme naše společenství, jelikož se sluší, abyste se k vlastnímu blahu řídili tím, čím Římská církev, matka všech ostatních a vaše učitelka, nepohrdá, ale naopak co s převelikou láskou neoblomně zachovává. Pročež přikazujeme vám pod trestem vyobcování z církve, abyste zpěvy a čten v kostelích nekonali jinak, než ustanovil svatý papež Řehoř a než my konáme, ale naopak, abyste tuto tradici ze všech sil pěstovali a dle ní zpívali. Jestli by se však nicméně někdo odvážil, což nelze nám věřiti, k jiné tradici, než jakou jsme vám a všem budoucím právě předložili, se přidati nebo jiné k ní přiváděti, ten budiž pro svou zpupnost a odvážlivost z naší moci, jakož i jménem všech našich předchůdců, nejen od nejsv. Těla a Krve P. N. Ježíše Krista odloučen, nýbrž i stálou klatbou postižen.« Neznáme jiného papežského výnosu, v němž by byl gregorianský zpěv tak důrazně doporučován jako v tomto listě. Sluší ovšem podotknouti, že Honoratus, na jehož jméno psán tento list, byl opatem kláštera Farfy (Farfa), ležícího v obvodu řírnskélio patriarchátu; mohl tedy papež s celou vážností svého tířadu bezprostředně zakročiti, kde toho viděl potřebu.
Že v listě míněn papež Řehoř V e I i k ý, a nikoliv snad Řehoř II. nebo III., jest tuze patrno.
Jen Řehoř 1. jest znám jako věhlasný kazatel svými krásnými homiliemi, a jako »moudrý pastýř«, protože napsal knihu: »Regula pastoralis« (»Pravidlo pastýřské<_), v níž dává duchovním správcům překrásná, naučení. Tradici, kteréž přidržovali se v klášteře Farfy na vzdor římské, míněna bez pochyby tradice církve milánské, čili míněn zpěv ambrosianský, kterýž, jak dosti bezpečně dokázáno, byl zdělán na starém zpěvu latinském. Co další a starší svědectví gregorianské tradice lze uvésti slova mnicha H i 1 d e m a r a (žil mezi r. 833 a 850), kterýž se zmiňuje o Řehoři Velikém ve svém výkladě řehole sv. Benedikta a dí oněm : B. Gregorius, qui dicitur Romanum Officium fecisse,< (>Bl. Řehoř, jenž prý složil římské Officium«) Slovem »Officium by mohl býti ovšem míněn pouze text bohoslužebních knih; avšak jelikož všeobecným pojmenováním Officium<, nemůže býti vyloučen zpěv, považujeme také tato slova za doklad pro gregorianskou tradici. Slovo »dicitur< (praví se, prý), svědčí právě o živé tradici; Hildemar tvrdí jen to, co sám od jiných slyšel.
Určitěji než Hildemar svědčí o gregorianské tradici W a l a f r i d S t r a b o 807 až 849), mnich a pak opat kláštera Reichenavského (na rýnském ostrově Reichenau«). Ve svém traktátu: >De ecclesiasticarttm rerum exordiis et incrementis<