Ale jaké nástroje připouští R. Wagner k doprovodu zpěvu? ,Pro doprovod, jak, se zdá býti jedině žádoucím, vynalezl křestauský genius diistojný nástroj, jenž rná v každém z našicli kostelů oprávněné místo: jsou to varhany, jež jsou tak důmyslně zařízeny, že chovají v sobě velkou rozmanitost tónového výrazu a z druhé strany svou povahou vylučují viratosní ozdůbky v přednesu a nevábí smyslným kouzlem pozornost tak, že by byla na odiv a zevnitř ntšila.«
Slyšme ještě, čím chtěl dáti R. W. náhradu za orchestrální hudbu v kostele.
>Od doby, kdy zavedením orchestrálních nástrojů ztratila církevní hudba aspoň všeobecně svou ryzost, stvořili nicméně největší skladatelé svých časů kostelní skladby, jež o sobě mají pře-vzácnou uměleckou cenu; k ryzímu kostelnímu slohu nepatří však ani tato mistrovská díla: jsou to absolutní umělecká díla hudební, jež jsou sice zdělána na náboženském základě, ale mnohem spíše se liodí k provedení v d u c h o v n í c h k o n-c e r t e c h, než mezi službami Božími v kostele, obzvláště také pro svou délku, jakou se vyznamenávají na př. díla Cherubiniho, Beethovena atd. Orchestr bude pak moci ve větších duchovních koncertech ve spojení s chórem s důstatek k tomu přispěti, aby byla veřejnosti předvedena mistrovská díla kostehií hudby ve smíšeném slohu jakožto samostatný drah hudby ; tímto zařízením zmizí pouze, co bylo špatného, nikoli však co bylo dobrého v tomto druhu.«

U nás bychom za našich dnů snad sotva kde nalezli v kostele světskou Intdbu nebo triviální šumaření, na jaké naříkal své doby Richard Wagner. Zásady o vokální hudbě a doprovodu v předešlém vyslovené jsou však, myslíme, i dnes časovými.
I~ vydání nových chorálních kníh. Začátkem září sešla se komise pověřená přý)ravou vatikánského vydání gregorianského chorálu, v Appuldurcombe-House na anglickém ostrově Wighhl, kdež ve vyhnanství dlí solesntenské opatství. Za předsednictví opata Pothiera jednali shromáždění o zpěvích Ordinaria Miseae, jehož revise je zcela ukončena, i uriižente se nadíti, že vyjde co nejdříve na načtlo. Na přetřes přišly také jiné otázky týkající se úpiného vydání.
Papežská mše. Dne S. prosince měl sv. Otec Pius X. ve velechrámě sv. Petra opět slavnou mši. Z římského dopisu se o tony dovídáme: Mše byla překrásná; bohaté obřady rozvínttly se klidně a diistojně; mistr Perosi zpíval se svými »c_uttori« (zpěváky) terci, lntroit, Graduale, Alleluja, Offertorinm a Contntunio podle gregoriauských melodií lehce a plyně a bezvadně čistě. Gloria, Credo atd'-.byly komposice Perosiovy, jeduóduché, bez nudných opakování... Sv. Otec ,zpíval silným, zvnčnýnt hlasem -- zkrátka, bylo to krásné.
P. 13enutrd Velí. ek, O. S. I3.

?tsS
Literatura hudební.

Nedávno vyšlo dílo, jež tná pro dějiny církevní hudby velikou důležitost. Není to sice dílu nové, nýbrž je to nové vydání díla, jež poprvé vyšlo již roku 1784. Že bylo nyní znova vydáno, jest jasným důkazem, že podnes neztratilo své ceny.
Kdo zná trochu dějiny církevní hudby, zná také jméno Martina Gerberta, opata benediktinského kláštera a kongregace svatého Blažeje ve Schwarzwaldu. Gerbert sbíral svého času pilně prameny dějin posvátné hudby, za kterýmž úče

lem konal také cesty po německé říši, po Francii a ltalii. Výsledek svých studií ulo>.il ve dvou monunientáluích dílech : r. 1771 vydal dvou-svazkové dílo: De cantunt et musica sacra, a r. 1751 třísvazkové dílo: Scriptores ecclesiastici de mrrsica sacra potissinuun. Toto poslední ne-bylo již k dostání, i odhodlal se štýrsko-hradecký kníhkttpec Ulrich Moser je znova vydati. Reprodukci ve »facsimilef: obstarala berlínská firma C. Reinecke; vytisknuto pouze 125 exemplářií.
P. R. V.

I eškeré reří~éjs"t r očníl~r G~r illrr rrerí na shlndě redal ic° r, Cyr illrr" taa 1ir61. 1iirnlirrddrih. S hudební přílohou k číslu i. a 2.
=CVRILL« vychází šestkráte do roka ve lhůtách dvouměsíčních. Předplatné, které činí poštovní poukázkou na celý rok
4 K 40 h, přijímá redaktor F. J. Lelrner na Král. Vinohradech (na faře;, kam i reklamace se zasýlají.
=Politika« závod tiskařský a vydavatelský v Praze. — Náldadem ,ydavatele.