— 4 —

Nám, kteříž vřelé sympathie Jihoslovanů k Foerstrově světské muse nedovedeme ani náležitě doceniti, jde přirozeně jen o F. jako skladatele církevního. V příčině té sluší nám doznati, že F. jest nejen plodným, ale také vynikajícím skladatelem směru ryze církevního, jenž oplývá fantasií, rázu více méně lyrického, nežli pathetického. Jeho mistrovství na královském nástroji vyzírá z každé skorem řádky svých skladeb, ve kterých dokumentuje se sloh spíše varhanní, nežli vokální. V ohledu tom nemá F. téměř ničeho společného se starocírkevní hudbou, vyjma převládající ve svých skladbách diatoniky — a proto jest dalek všeho :mrazivého formalismu a podobných epithet našich odpůrců, jichž znalost F. skladeb bude asi hodně naivní.
Foerster složil celou serii mešních skladeb, několik litanií a >Te Deum laudamus celé knihy motett a jiných drobnějších skladeb, mezi jiným i skladby lidové a mimoliturgické, jež vydal dílem nákladem vlastním a dílem vydány byly různými nakladateli v Německu, z nichž mnohé přijaty byly do Cecilského katalogu pod čís.: 407, 408, 409, 498, 499, 652, 901, 1441, 1578, 1588, 1708, 2071, 2391. Valná většina těchto skladeb je psána ve slohu i slabším sborům přístupném. Upozoriiujeme laskavé čtenáře hlavně na tyto nám známé skladby:
1.	Te Deum, op. 18. pro 4 smíš. hlasy. Plynná to skladba, převážně homofonní a diatonická, jež staví se co do ceny a zevní faktury po boku Křížkovskélro ,~Te Deum Falsi bordonni urychlují zde postup liturgie a uvádějí takto stesky na dlouhá Te Dea ad absurdum. Tato skladba doporučuje se každému, i méně zdatnému a obsazenému sboru pro menší slavnosti. Jest populární a za přiměřeně živého tempa effektní.
Dvě m o t e t t a, op. 38. a) Ave Maria( pro soprán a alt s průvodem varhan aneb pro pětihlasý smíšený sbor á capella. Velmi zdařilá to skladba s průhlednou polyfonií á la Orl. Lasso; jinak však v hávu moderní harmonie. Panující tónina As dur přechází před samým závěrem v as moll (jakési minore dle panujícího kdysi usu v komorní a symfonické hudbě). Pokročilejším sborům poslouží co parádní číslo. b) O f f e r t o r i u m d e B e a t a pro 1 1.'.as a varhany. Jest to skladba roztomilá, živá a jednolitá. Průvod varhan byl tak pečh~-ě a samostatně vypracován, že sám v sobě doporučuje se jako velmi pěkné praeludium. Kdyby každý, at již pravověrný, či laxní církevní komponista dovedl tak psáti, nebylo by v novějších skladbách církevních tolik mrtvých bodů a jiných nejapností. Jak možná zabrániti tomu, aby kde jaký absolvent varhanické školy neplýtval svým rozumem, jímž sotva svým povinnostem školním učinil zadost?
Missa in hon. sc. Francisci Seraphici, op. 56, ad 4 vocum inaequal. est rázu převážně lyrického, v credu dokonce epického; za to však charakter pathetický na mnoha místech postrádáme:) Pokud jde o stránku formální, či o spravování komposičního materiálu, převládá zde homofonie na podkladu moderní harmonie se svým modulačním řádem. Jen tu a tam objevuje se některá imitace, vzešlá ze střídavého kontrapunktu, tedy rázu více méně figurativního. Thematickou práci najdeme pouze v Benedictus a v Agnus. Přes veškerou svou logičnost, ublazenost a effektní populárnost nelze tuto mši slabším, nýbrž jen zdatným sborům doporučiti, jimž však bude vděčnou skladbou repertoirní.
4.	Missa s o l e m n i s, op. 25. pro 4 smíšené hlasy a varhany aneb, což v případě tom přirozenějším jest, s průvodem smyčcového kvintetta, flétny, dvou
`) Epický ráz hudby nesmíme bráti doslovně, nýbrž spíše tropicky. Toliko obdobnost dynamicko-rhythmického dojnnr vzorného recitátora, nikoliv však myšlenkový obsah epické poesie dá se zhudebniti.