3

Prvotního vzdělání se v hudbě dostalo se mu od jeho otce. Již v desátém svém roku púsohil jako sopranista a varhaník na kúru svého rodiště. Dosáhnuv 12. roku svého věku odebral se do Mladé Boleslavi, kde absolvoval nižší gymnasium. Zde zpíval na kúru děkanského kostela, hrával při školních službách božích na varhany a řídil i tamní gymnasijní sbor. Již tehdáž dovedl i nejtěžší skladby zpívati přímo á vista. V Budějovicích, kde studoval vyšší gymnasium, byl zaměstnán jako učitel zpěvu na hudebním ústavě Jos. Eila. Když pak r. 1858 s výborným prospěchem složil maturitní zkoušku, vstoupil do cisterciáckého kláštera ve Vyšším Brodu, kde jako noviciát po 11 měsíců měl s dostatek příležitostí seznámiti se s gregorianským chorálem a zdokonaliti se ve liře na varhany. Jsa nevalně se životem klášterním uspokojen odebral se před vypršením lhůty svého noviciátu na pražskou universitu, kde r. 1863 svá studia na právnické fakultě sice absolvoval, ale právníkem in praxi nikdy nebyl. Neodolatelná touha po hudebním umění svedla jej s této dráhy k nemalému prospěchu církevní hudby.
Za svélio pobytu v Praze upozornil na sebe jako znamenitý tenorista v nově tehdáž zřízené pěvecké jednotě »Hlahol . Seznámiv se tu se slavným zakladatelem naší národní liudby, Bedř. Smetanou, vzdělával se u něho ve skladbě a virtuosní hře na klavír. Když pak F. byl vydal své opus I., >Čtyři lyrické písně,, tu Smetana v »Nár. Listech= s nemalým nadšením o nich referoval a F. k další činnosti skladatelské vřelými slovy povzbuzoval. Ryltě pak F. po jistou dobu činným jako referent nového liudebního listu Dalibora . Pe, absolutoriu svých universitnícli studií stal se F. domácím učitelem u továrníka Peška v Ronově.
Roku 1865 přijal místo kapelníka a varhaníka při biskupské kathedrále v Senju v Chorvátsku. R. 1867 povolán Foerster za kapelníka při arcibiskupské kathedrále v Lublani, kde až do dnes neúmornou pílí působí ve všech oborech církevní i světské Hudby.
Záhy po svéni přícliodu do nového svého domova stal se tu F. sbormistrem pěveckého odboru v Čitalnici a i kapelníkem Dramatickélio družstva. Jsa výtečným organisatorem, započal F. jako kapelník dómu své reformační snaliy projevovati s takovou horlivostí, že za krátko již narazil na tuhý odpor nejen tamního občanstva, ale i tamní journalistiky. Leč dobrá věc a Foerstrova neohroženost konečně vydobyla si vítězství na celé čáře, jmenovitě pak po založení Cecilského družstva (r. 1877), jehož přičiněním zřízena byla varhanická škola a Foerster ustanoven byl jakožto řiditel školy té.
Pro svou až k podivu rozsáhlou činnost v kterémkoli odvětví ludebním, jmenovitě pak jako slovinsko-národní skladatel (můžeme směle říci zakladatel slovinské liudby), neméně však také jako paedagog, jenž za tak dlouhé řady let svého blahélio působení na slovanském jihu vychoval celou novou generaci nadšených pro posvátnou hudbu dirigentů, varhaníků a zpěváků a taktéž i světských hudebníků, stal se Foerster miláčkem celého slovinského národa, jak biograf jeho, V. F., v časopise Dom in Svet nadšenými slovy vyličuje. Tamtéž mezi jiným řečeno (a o to právě nám jde), že Foerstrova vlastní domaina jsou varhany, které ovládá se souveraiiiní jistotou, jako mistr na tomto královském nástroji. U varhan rozvíjí se F. fantasie až k podivu hodnému vzletu; virtuosita jeho na královském nástroji slaví zde pravé triumfy; tvůrčí síla, spočívající především v lepé melodičnosti, pojí se tu s mistrovstvím tr rejstříkování. Foerster zkrátka vlévá do varhan celou něžnou duši svou. Mimo to jest F. také virtuosem na klavíru, skladatelem slovinské opery .~Gorenjskega Siavčka«, jakož i autorem různých hudebně-paedagogických děl.