-89

Panny Marie je tudíž nerozlučně upoutána na vzpomínku narození Kristova a slavení celé této doby čtyřicetidenní sahá již do nejstarších časů Církve římské.
Co se týče především slavení narození Kristova dne 25. prosince, o tom poučuje nás sv. Jan Zlatoústý ve své homilii vánoční, že Církve v západní Evropě světily tento den již od času svého založení a dotvrzuje zprávu svou tím, že římská Církev mohla zcela dobře znáti pravý den narození Spasitelova, ježto zápisy onoho sčítání lidu, za císaře Augusta nařízeného, byly uloženy ve státních archivech římských. Svatý učitel církevní podává však i druhý důvod z evangelia sv. Lukáše, uváděje, že to bylo nejspíše v době srpnového postu, kdy Zachariášovi zjevil se ve chrámě anděl Gabriel se zprávou, dle níž Alžběta počala v starosti své a šfastna dočkala se tak vyslyšení dlouholetých modliteb svých o syna; ježto pak byla již šestý měsíc těhotna, kdy tentýž archanděl zvěstoval Marii Panně poselství o jejím vyvolení za Matku Spasitelovu, dlužno tedy čas početí nejsvětější Panny klásti do března a narození Spasitelovo dle toho po devíti měsících do prosince.
Nicméně počaly východní Církve teprve ve 4. století slaviti památku Narození Páně v prosinci. Až do té doby konaly slavnost tu bud' zároveň se svátk,.m Zjevení Páně dne 6. ledna, Ilud' i, věříme-li zprávě Klementa z Alexandrie, 25. dne měsíce pachour (15. května) aneb i 25. dne měsíce pharmuthu (20. dubna).
Ve své svrchu uvedené homilii zmiňuje se sv. Jan Zlatoústý, že v Církvi antiochijské teprve od desíti let zavládl obyčej slaviti narození Kristovo dne 25. prosince podle ustanovení Církve římské (homilie ona pochází z roku 386) a zdá se, že se tak stalo vlivem apoštolské Stolice, k čemuž přistoupilo ke konci 4. století nařízení císaře Theodosia a Valentiniana, dle něhož měly se slavnosti Narození a Zjevení Páně odděleně, každá zvlášf konati. Jen v Armenii zůstala obojí slavnost na den 6. ledna spojena, proto asi, že země tato nepodléhala tehdy moci císařské, a že příliš záhy vzniklá v ní roztržka i poblouzení ve víře zamezila všechen vliv Církve římské.
Svátek Očišfování Panny Marie, jímž se končí doba vánoční, zdá se rovněž míti původ svůj v Církvi latinské, a to již tak záhy, že jest nyní nemožno dobu jeho ustanovení blíže udati.
Všichni liturgistové shodují se v tom, že tento svátek jest nejstarší svátek nlarianský, a protože má základ svůj již ve zprávě evangelia, jest to zcela přirozeno, že byl slaven již v prvních stoletích křesfanských, jak tomu alespoň v Církvi římské bylo zcela určitě. Ve východní Církvi dovídáme se o definitivním jeho ustanovení na den 2. února teprve za doby f ustinianovy, tedy až ve století šestém. Je však bezpečně známo, že i před tím nebyl tento svátek ve východní Církvi neznámý, ale nebyl zaveden všeobecně a nebyl slaven až čtyřicátého dne po památce Narození Páně, kdy skutečně Panna Maria šla dle zákona židovského do cilrámrl, nýbrž konali
	lej v ten ČI onen den brzo po VanOCICh.	(Pokračování.)
Nr-b

Obecná jednota Cyrillská.
VÝROČNÍ ZPRÁVY ZA ROK 1903.
Čechy.
Arcidiecése Pražská.
	Farní jednofa Cyrillská v janovicích.	Lippa, Missa li. od C. A. Leitnera a některá
	Nově nacvičeno: Missa se. Albani od Alb.	Offertoria.