-- 88 —

načež král rozlámav koláč na 12 kusů, snědl kousek a vínem zapil, což i ostatní po něm učinili. — Po tomto „přijímání« měl dvorní kazatel Abraham Skultetus řeč (ovšem německou), v níž velebil Bedřicha hlavně za to, že tu modlitebnu papežencův od modlářství vyčistil (Viz i drahé kameny z koruny svatováclavské.) Tak ještě žádný král český nejednal. Význačně vyslovuje se o něm současný luterán český Václav Merošva: >>Co pak náš krás vykonal, leč že započal obrazoborstvím, že pinou číši na zdraví stavů prolil a s českými paními tančil ?! < 1) - Budiž nám laskavě prominuto toto nepatrné odbočení od předmětu. Neníf ono bezúčelným. Vidíme, jak by se bylo umění dařilo, kdyby Kalvínci byli vrchu nabyli. — Na Bílé Hoře, dne 8. listopadu roku 1620, bylo rozhodnuto. V neděli 22. po sv. Duchu, o níž se čte evangelium: ,Dávejte císaři, což císařovo a Bohu, což Božího jest!
skončila vláda tohoto dobrodruha.
Nyní pak slyšme Pešinu (Phosphorus, radius Vil., pag. 679 et sq.). ,Úmyslem slavného, zbožného i ve válce šfastného císaře (Ferdinanda li.) bylo metropolitnímu chrámu svato-Vítskému, okradenému a slávy své zbavenému, vrátiti jeho dřívější důchody; zvláště pak ku větší slávě Jrnéna Páně a velké Matky Boží a ke cti svatých patronů rozmnožiti počet kanovníků a ostatních osob, služebníků chrámových a o ně ročními příjmy i jinými podporami k živobytí potřebnými se postarati, aby slušně živi býti mohli.L té příčiny v listě svém z r. 1622 Janu III. arcibiskupovi a kapitole úmysl svůj zjevil ; spolu pak Hřál si, aby byl důkladně (plene) zpraven jak o dřívějším, tak o nynějším stavu chrámu. Zvláště chtěl zvěděti, kolik a jakých osob kdysi, před dobami kacířství, při kostele bylo, kolik jich je nyní, aby pro vykonání předsevzetí svého vzor měl a měřítko. Dověděvše se o tom kapitulárové, ihned prohlédli archiv kapitolní, a prozkoumavše pilným studiem staré listiny, ustanovení, výsady i jiné starobylé doklady, počet všech osob, které kdysi u kostela ustanoveny byly, sepsali a císaři se spisem prosebným a jiným spisem, v němž příjmy dřívější i nynější, jakož i nynějších kanovníků i služebníků chrámových řada
(series) vytčena byla, poslali.	Pokračování.
Církevní rok.
Podle spísu Guérangerova podává J. Shopec.
(Z dějin času vánočního.) Vánočním časem jmenujeme 40 dní počínajících Božím Hodem vánočním a končících svátkem Očišfování Panny Marie, dne 2. února. Celá tato doba tvoří souvislý celek zvláštního svého rázu, právě tak jako advent, půst, velikonoční čas atd. Památka Narození Páně proniká tu celou bohoslužbou a ani časté svátky Svatých Božích, ani Septuagesima, jenž nezřídka v dobu vánoční vpadá, se svojí ponurou náladou nemohou potlačiti radostné plesání Církve nad utěšenou zprávou, s níž slétli andělové shůry na pláně betlémské a jež zvěstovala den celého světa nejkrásnější, na nějž po čtyři tisíce let toužebně bylo již čekáno, jak znázorňuje to Církev svatá předchozí čtyřnedělní dobou adventní.
Obyčej, slaviti po čtyřicet dní památku narození Spasitelova, má základ svůj již v evangeliu. Tamf čteme, že nejsvětější Panna, těšíc se po čtyřicet dní v ústranní se svým Božským Dítkem, odebrala se pak do chrámu pina pokory podrobit se obřadu, jejž matkám židovský předpisoval Zákon Mojžíšův. Památka Očišfování
') Sborník hístor. 1893, II., str. 84.