83

tato jejich methoda? Nenaučí-li se zpěváci melodii sebe bohatší, jež několikrát do roka v nezměněné podobě se opakuje, mnohem lehčeji, než zkrácené melodie s ne-smyslnými variacemi?
Ale darmo bychom se namáhali, kdybychom chtěli dále zkoumati nevyvažitelná tajemství reformovaných melodií medicejského vydání.
Kdo chce se ještě více přesvědčiti, jak vpravdě politováníhodné díla provedli oni muzikanti ze začátku XVII. století, ai porovná melodii alleluja s versikulem : >Excita Domine etc.« na 3. neděli adventní, jež tak výmluvně vyjadřuje vroucí touhu po Vykupiteli, a melodii prvního alleluja na Hod Boží Svatodušní (versikul: »Ernitte Spiritum tuum«), jež tlumočí touhu zbožné duše po Duchu svatém, s ubohými zkomoleninami medicejského vydání; — anebo ai si zazpívá v pravdě okouzlující melodii gradualu: »Laetatus sum etc.« na 4. neděli postní, kteráž jednak líčí lsraelity na pouti ke chrámu Jerusalémskému, a allegoricky vyjadřuje radostnou touhu pozemskélio poutníka po nebeském f erusalému, -- a pak ai popatří na trosky téže nelodie v medicejském vydání; -- anebo, ai ještě jeden příklad uvedeme, -- nechat porovná velice originelní nelodii při Communio na 3. neděli postní, kdež při slovech : e t t u r t u r n i d u m tak mistrně nápodoben hlas hrdliččin, a pak zase velmi charakteristicky vyjádřena radost a spokojenost při slovech: a l t a r i a t u a, Domin e v i r t u t u m -- i n d o m o t u a, -- af, pravíme, porovná tyto klassické melodie s tím, co z nich zbylo v medicejském Gradualu.
A pak že tímto vydáním zbaven chorál barbarismů ? Že očistěn od zbytečností jako strom od mechu ?
Nám se věru zdá, že rnedicejské vydání chorálu nelze nazvati stromem, jenž byl očistěn od mechu a výstřelků, nýbrž spíše stromem, jemuž srazili krásnou korunu, jehož bohaté haluze nemilosrdně porubat. Takový chorál nelze již porovnati s opeřencem, jenž za zpěvu jásavě se povznese do závratných výšin, nýbrž leda s ptákem, jemuž přistřihli perutě, a jenž proto dovede se vyšinouti jen několik metrů nad zemi.
Medicejský Gradual z r. 1614—1615 nenabyl velikého rozšíření. V Římě se dostal do hlavních kostelů, mimo Řím do kostelů suburbikárních biskupství a do jiných měst papežského státu. Mimo papežský stát nebyl skoro nikde zaveden. Dva výtisky Dominicalu dostaly se ukázkou do bibliotéky Escurialu ve Španělích. Za Alpami je známo jen několik exemplářů: po jednom výtisku měly klášter Muri-Gries (v jižním Tyrolsku) a arcibiskupský seminář ve Freisingu. Jiný výtisk dostal se prý do jednoho belgického opatství. Jak málo bylo toto vydání rozšířeno a známo, poznáváme také z toho, že po něm byla pořádána různá zkrácená vydání chorálu, jež byla vesměs díla sarnostatná.
K obrození chorálu medicejský Gradual nepřispěl nikterak. Byl-li chorál odstrkovanou popelkou již v XVI. století, zanikl téměř nadobro ve všeobecném úpadku církevní hudby ve století osmnáctém.
Dlouho zůstal pak medicejský kodex v zapomenutí, až ve století devatenáctém došel officielním vydáním svého vzkříserrí. Když jednalo se tehdy v letech šedesátých o jednotné vydání chorálu, obrátil tehdejší sekretář kongregace posvátných obřadů, kardinál Bartolini, svůj zřetel ke Gradualu z r. 1614—1615 a vyvolil jej za podklad officielního vydání. Redaktorem jmenován p. dr. Fr. X. Haberl, jenž dlel tehdy v Římě jako kaplan Animy. Dr. Haberl nebyl zprvu medicejskému vydání valně
t*