--- 76 --‑

je zkoušel a také ze zpěvu církevního. Když jej cizí biskupové navštívili, vodil je do seminářů, kde je pohostil a kde seminaristi řečmi latinskými, disputacemi, zpěvem je uctili.
Ač z toho patrno, jak staral se o dorost kněžský, patrna z tohotéž i péče, jakou věnoval zpěvu církevnímu; i zpěv byl mu prostředkem k vychování kněze, i o tento se staral ; a víme, že přál si na kůru zpěv chlapecký.
Pro zajímavost přidáváme ještě Gersonovu >Doctrina pro pueris ecclesiae Parisiensis, *) - nařízení pro hochy kostela pařížského, poněvadž v něm se zračí hlavní rysy ducha nejen doby tehdejší, ale i doby dřívější, takže, ač je ze století XIV. nebo XV., nám osvětluje i dřívější století. V něm i mnohý praktický pokyn se najde a mnohé moudré naučení. Poznáme též, jak na zpěv, zvláště chlapců, se hledělo a zač jej středověk pokládal.
»Aby vše v patřičném pořádku se dělo, chceme, by instrukce, kterou dáváme, co nejsvědomitěji byla zachovávána.
Především budiž představený školy muž bezúhonný, protože žák činí vždy to, co na učiteli vidí, a protože zlý příklad zkazí mnoho. »Maxima debetur puero reverentia«, velká úcta (ohled) má se věnovati hochu. Nebudiž proto chybováno ani neslušným neb nemravným slovem, ani lehkomyslným pohybem, posuňkem, ani dotekem, ani nerozvážlivým, zlým jakýmkoli jednáním. Před tím měj se představený na pozoru nejen před chlapci, ale před každým, ai je jakéhokoli stavu neb hodnosti.
Představený ai bdí nad tím, aby se (mezi hochy) zvláštní přátelství neutvořilo (familiaritates), a to ani doma (t. j. mezi žáky), ani s osobami ve městě, ani v kůru, ani v sakristii, ani u oltáře. Stane-li se tak, potresci je ranami; osoby cizí (které důvěrnost takovou počíti chtějí), když napomenutí nepomůže, udej jich představeným. Běda takovým, nebof dle slov Kristových lépe by jim bylo, kdyby mlýnský kámen na krk jim byl pověšen. (Mat. 18, 6.)
Af mluví představený často k hochům o lásce Boží a je k ní vybízí; ai jim připomíná, že stvořeni jsou proto, aby sloužili Bohu, a službou tou do ráje se dostali, jakož i před hroznými mukami pekelnými se uchránili, nebof, jak Ar_stoteles dí, všecko na tom záleží, čemu si mladík přivykne.
Budtež i k tomu vedeni, aby hříchu se zdržovali i ode všech skutků, o nichž vědí, že by za ně byli trestáni, kdyby je učitel viděl neb o nich se dověděl. Proto buďtež upozorňováni, že Bůh všecko vidí a že dobré anděly mají za strážce; dábel pak že hned by jich se zmocnil, jakmile jsou v hříchu (těžkém), kdyby Bůh a dobří andělé milosrdně jejich pokání nevyčkali.
Opětně a opětně buďtež zvláště poučováni, aby čistými byli srdcem, t. j. zlých myšlének se zdržovali, ústy: zlých řečí se varovali, skutkem: každého neslušného činu se báli; buďtež upozorněni, jak veliká nebezpečenství čistotě hrozí, jak hříchy tyto i životu škodí.
Budtež k tomu vedeni, aby nejen jednou v roce, nýbrž 4—6 krát šli k svaté zpovědi, a to o velkých svátcích ; dříve než jdou k zpovědi, ai jsott knihami neb i jinak poučeni, jak při svaté zpovědi se vyjadřovati a chovati mají. Též má býti pro ně ustanoven moudrý zpovědník, protože ku dobrému zpovídání takových chlapců často více moudrosti je potřebí než ku zpovídání starších lidí, aby zpovědník netázal se příliš málo, ani příliš mnoho. Jsou-li již v patřičném věku, totiž 12 nebo 13 let, buďtež k tomu přidržováni, aby nejsvětější Svátost nejméně jednou v roce přijímali.
") Caecilíenkalender, 1885, 17,