68

a háje ozývají se často písněmi, nad nimiž rdíti se musí každý člověk slušný a jimiž otravuje se zvláště mládež naše. Je-li někdo jedem otráven, může býti zachráněn protijedem rychle podaným a takovým protijedem může býti píseň, zvláště chrámová. Tu tedy pěstovati jest svatou naší povinností a proto též prosím, abyste hojně účastnili se těchto exercicií a ve vážnou tuto chvíli pozvedám hlasu svého a rozechvěným srdcem volám: Bože žehnej snahám našim, aby tyto dva dny cyrillských exercicií přinesly hojného zdaru a přispěly ku oslavě boží a probuzení ušlechtilých snah křesfanského lidu českého!

Obrana reformy církevní hudby.
Napsal Frant. firásek. (Pokračování.)
Josef Cyrill Sychra, řiditel kůru v Mladé Boleslavi, jeden z nejlepších domácích skladatelů ryze církevních, narodil se v ústí n. O. roku 1859. Počátkům hudebním učil se u svého otce a později u tamního učitele V. Hepkého, kterýž jej také do elementární hry na varhany zasvěcoval. Hodlav celý svůj život zasvěcovati posvátné hudbě vstoupil po absolvované 3. třídě realných škol do školy varhanické, kterouž r. 1878 s vyznamenáním absolvoval.
Již za doby svých studií na škole varhanické svěřeno mu místo varhaníka v klášteře Emauzském. Roku 1879 jmenován byl varhaníkem při kollegiatním chrámu Páně ve Staré Boleslavi a roku 1882 stal se tamtéž řiditelem kuru. S nevšední horlivostí jal se ihned pěstovati gregorianský chorál a vícehlasý zpěv s takovým zdarem, takže mnozí znalci a přátelé ryze církevní hudby putovali z daleka a široka do Staré Boleslavi pokochati se tamními, přímo vzornými reprodukcemi posvátné hudby, mezi nimi i proslulí v gregorianském chorálu mniši Emauzského kláštera v Praze.
Roku 1889 stal se řiditelem kůru v Mladé Boleslavi, kde dodnes působí v duchu svého předchůdce, nezapomenutelného našeho Fr. Hrušky. Sychra náleží k nejpřednějším skladatelům našim přesně církevním, z nichž jest snad nejplodnějším. Vydal celou serii mešních skladeb různého obsazení hlasů. Díky své bohaté zkušenosti vyhovuje v první řadě potřebám menších chrámových sborů, podobně asi, jako populární svého času R. Fúhrer. Dále vydal přímo nepřehlednou řadu motett a jiných sborů mimoliturgických, mezi nimi také velmi přístupné sbory pohřební. Kdo by neznal jeho krásný a dojemný sbor při pohřbu kněze: »Není sluhy Páně více?<. Perlou Sychrových sborů sluší nazvati jeho »Chvalozpěv Marianský (na slova Pražského arcibiskupa Jana z Jenštejna) pro jednohlasý a 4hlasý sbor s průvodem varhan.) Jest to nejlepší dosud skladba s textem českým pro mirnoliturgické (májové) pobožnosti v naší přechudé až literatuře tohoto genru. Přirozený modulační řád, krásná, lyrická kantiléna, distonické vedení hlasů při veskrze moderní harmonii — tof vše spojeno v jeden ladný, od počátku až do posledního tónu stejně vábivý celek.
Studovali naši odpůrci již tento sbor aneb jiné zdařilé skladby Sychrovy, nežli bylo jim uchopiti se péra za účelem diskreditování našich ryze církevních skladeb? Znají tito páni také Sychrovy skladby mešní? Pochybujeme! Vždyf z jejich způsobu polemiky vyzírá toliko paušální odsuzování všeho, co jejich světácké mysli u věcech církevní hudby nekonvenuje.
Tyto skladby vyšly v »Cyrillu-.