t*

67 —

C í r k e v h 1 á s í s e k u p r á e i— nechce býti odsouzena k nečinnosti. Nebof nečinnost, tof hniloba; a hniloba, tof smrt. My vám chceme dvě věci hlavně vložiti na srdce: abyste sami Pána Boha zpěvem dústojným ctili a oslavovali a abyste k tonw také dítky svoje vedli. Slyšte slova sv. apoštola: »Učte a povzbuzujte se navzájem žalmy, písněmi a zpěvy duchovními.<. Jako ve společné modlitbě jeden druhého povzbuzuje, tak í když společně se zpívá. Proto také, má-li nás posvátný zpěv k Bohu vésti a zušlechfovati, musí míti jisté v l a s t n o s t i , aby to b y 1 z p ě v důstojný a s 1 u š n ý. Ta věc nemůže se ponechati na libovúli každého jednotlivce. Jako nwsí býti v kostele pečlivý výběr obrazů a maleb, a divně by to tam vypadalo, kdyby si tam mohl každý dle svého vkusu dáti, co by chtěl, tak se to má také se zpěvem. Kdybychom chtěli se říditi vkusem lidí neumělých a prostých, přišli bychom často do rozpal<u, dle čeho se vlastně říditi máme. Je to jako s povětrností. Kdyby Pán Búh měl dbáti na přání každého jednotlivce, poznal by, že si každý přeje něco jiného a byl by v rozpacích, komu vlastně vyhověti má. Přeje-li si jeden dešt, žádá druhý jasné počasí, přeje-li si jeden chladnější povětrnost, přál by si druhý teplé počasí. Tak i ve zpěvu. Kdybychom se měli říditi vkusem lidu, byli bychom na rozpacích, komu vlastně vyhověti máme. Jednomu se líbí hudba veselejší, druhému vážnější -- a proto třeba jest, poslouchati předpisů církevních a nestavěti úsudek svůj nad úsudek církve.
Vy máte však též dítky své tímto způsobem k Pánu Bolw vésti. Jest to důležitý vychovávací činitel a podaří se vám to hravě. Kdo rád zpívá, není zlý a není také nešfastný. Mysl odvádí se tím od jiných věcí zbytečných a škodlivých.
Vaše dítky mají se učiti, Pána Boha o mnohé věci prositi a za ,mnohé věci jemu děkovati. Když letos skonal český hudební velikán Antonín Dvořák, psaly o něni listy, jaký to byl zbožný muž, že ho vídali často v chrámu Páně s hlavou skloněnou, pohříženého v modlitbu, a on sám pronesl tato slova pamá.tná: »Otec muj nemohl mne dáti na studie a přece ve své hlavě něco mám. Vím, že je to dar od Pána Boha, a je mou povinností, za to mu děkovati.« A poděkoval mu za to zejména tím, že složil mnoho skladeb, dýšícícli opravdovou zbožností a vroucím citem náboženským! A tak by mohl každý křesfan Pánu Bohu za mnohé věci děkovati a sice zpěvem svým. Naši nejslavnější skladatelé vyrostli v našich kostelích, na našich kurech, a nevěřím tomu, že by se ujala a rozšířila myšlénka, volající do světa, že hudba chrámová je ponížením a něčím méně cenným, než hudba světská.
Ve známé Smetanově »České písni« zpíváte:
»Písem česká slavně znívá,
v chrámu Páně když se zpívá, kdy duch, prost vší pozemskosti na perutích pobožnosti
k vyšším stanúm zalétá.‑
Pavel Křížkovský pravil: »Ve svém mládí miloval jsem více zpěv světský, ale když poznal jsem krásti zpěvu chrámového, přilnul jsem k němu celým srdcem svým.«
Tak čiiite i vy, drazí rodičové, a velte dítky k tomu, aby se staly členy sboru chrámového, aby se za kostelní zpěv nestyděly a tím přispěly k oslavě boží a k zušlechtění srdce svého. Dnes prázdní se namnoze kostely, a proč ? Poněvadž se špatně v kostele zpívá a tento špatný zpěv vyhání lidi z kostela. Není divu, že kde jsou kostely prázdné, i ta srdce lidská bývají pustá a prázdná; proto má zpěv chrámový také veliký mravní význam pro naši společnost. Dnes šíří se po světě spousta špatných písní, které bychom nazvati mohli Mízou a jedem. Naše luhy