66
Naše doba jest dobou sjezdů. K čemu jsou sjezdy? Aby jeden druhého poznal, s ním se potěšil a navzájem aby se povzbudili k úkolu sobě vytknutému. je to jeden článek veliké myšlénky: sbratřování národů --- a tak i my jsme se sešli, abychom se poznali, jeden druhého povzbudili, a v čem? V tom, co jest n á s v š e c h s v a t o u povinností!
Běda národu, který zabředl do bahna materialismu, který nezná žádných vyšších cílů, žádných ideálů. Jako je povinností každého, všímati si nejen svých tělesných záležitostí, ale také pečovati o duši svou, tak jest také povinností, pěstovati nejen zpěv světský, což jest zajisté ušlechtilé a krásné, ale také zpěv chrámový, církevní. Zdejší město Nová Paka kráčelo ode dávna krokem bujarým v před ve dvojím směru: ve vlastenectví a hudbě, ale jest třeba, vystříhati se vší jednostrannosti a proto volám k vám dnes: Rozpomeňte se, že nejen vaše srdce a vaše city přirozené, ale že také Bůh a nesmrtelná duše vaše činí na vás nároky. Také Pán BGIi žádá, abychom ho ctili nejen svými modlitbami, ale také zpěvem svým. A tu ne-smíme si, drazí, zapírati, že kostelní zpěv posuzován bývá někdy s předsudkem, že hledí se naň někdy s patra. V mém bývalém působišti, v Jičíně, vypravoval mi jistý vážený pán, upřímný pěstitel hudby, že když tam přišel, pozoroval u jistých vrstev tamní společnosti, ž e s t y d í s e z p í v a t i v k o s t e 1 e, že zpěvu světskému věnuje se péče veškerá, ale se zpěvem chrámovým že zachází se přímo macešsky a mnoho práce ho to stálo, než tento předsudek rozplašil. To bude i naším úkolem : Poučovat lid, že zpěv kostelní, z lásky k Bohu konaný, je úkonem čestným a záslužným, a že je povinností nás všech, oň se starati.
Jakou povinnost má každý člověk a zvláště křesfan? Upravit si řádně poměr --nejen ku své rodině a ku svému bližnímu, ale také k Pánu Bohu. A jaký účel má hudba posvátná ? Ctíti 3oha a povznášeti srdce lidské. B o h a c t í m e m o d 1 i t b o u o b ř a d y — ale to vše nestačí. Teprve ty, ó písni posvátná, rozněcuješ srdce lidské a dáváš křídla našim modlitbám, aby lidská duše k Pánu Bohu se povznésti a jej po způsobu cherubínů a serafínů chváliti a velebiti mohla. Teprve ty, ó písni svatá, dovedeš toho, aby člověk vyprostil se z prachu pozemského, zpřetrhal pouta, vížící ho ku zemi a zaletěl v tajemnou říši tónů a zvuků nebeských. Proto ne bez významu praví staré přísloví, že kdo dobře zpívá, dvakráte se modlí!
Boha ctíme též n e j světější obětí u oltáře -- a není dobře, omezovati se při ní pouze na soukromou svoji pobožnost. Při ní otřásati se mají stěny chrámové zbožnou písní. Tak dělo se již od prvních dob křesfanských; že se při mši svaté zpívalo. Svatý evangelista vypravuje o poslední večeři Páně: :>A když dokončili chvalozpěv svůj, šli na horu olivetskou.˘ Požívání beránka velikonočního bylo tedy provázeno modlitbami a zpěvy. To byla první mše svatá. Tím sám Spasitel označil zpěv za důležitou součástku bohoslužby, kterou se nejen Pán Bůh ctí, ale také srdce lidské se zušlechťuje.
A jakými cestami se ubírati trsáme? My máme, drazí přátelé, dvojí posvátný zpěv: umělý a lidový. V umělém zpěvu na kůru - což bývá obyčejně při zpívané mši svaté, účastní se zpěváci cvičení, v lidovém zpěvu může spolupůsobiti i člověk neumělý. I ta poslední stařenka — ode všech opuštěná, může si zazpívati, má-li jen poněkud sluch a hlas a neruší-li celkového souladu. Tím způsobem člověk nejupřímněji mluví s Pánem Bohem a upravuje si příinivěji svůj poměr k Bohu. A k tomu spolupůsobiti je povinností všech věřících. K tomu i tyto exercicie mají nabádati.