57 -‑
- ® zpěvu chlapeckém.
Podává P. BOlttuttil MLZIC'já, kněz kongregace Nejsv. Vykupitele. (Pokračování.)
M
 icliael v >Culturzustánde II., 383, zmiňuje se též o této slavnosti, nazývá ji Bischofs- oder Abtfest<; slavnost biskupa neb opata (v kapitulních chrámech byla slavnost biskupa, v klášterních opata), koho žáci znali. Praví, že žáci na mnohých školách již v den sv. Mikuláše (6. prosince) večer volili sami ze středu svého biskupa neb opata. Úlohy pak byly změněny. Malí stali se pány. Přísný zákon školní ten den neplatil Chor a processí konali děti ten den (mládátek). V jídelně čtení, které jindy konali představení, konali žáci. Ekkehart IV., mnich v St. Gallen vypravuje, jak se v X. století slavnost ta konala, a praví, že o sto let později ještě se odbývala. Popisuje slavnost r. 911 a 918. - R. 911. byl jí přítomen i nově zvolený král Konrád [. a měl velikou radost zejména z processí chlapcu, při kterém chlapec oděný za opata v jeho šatu podobném kroji si vykračoval a precisně obřady církevní konaje, velmi vážně si počínal. Zda tím i smysl pro liturgii se nebudil?
Prázdnin nebylo. Ale neděle a četné svátky byly úlevou a ulehčením, změnou. Ve dne byly provozovány různé liry, z počátku duchovní, zejména velikonoční, pláč iří Marií; později i vánoční, o svatých ; časem i světské. Hry ty z prvu provozovány v kostele jako živý obraz události dne. Pořádány procházky a výlety, při nichž hoši zpívajíce řezali a nosili si domu lískové pruty, s nimiž, byli-li neposlušni, mrštná ruka kantorova brzo lépe je seznámila.
Časem ale krásná slavnost biskupa neb opata upadla, zavdala příležitost k výtržnostem, k žákům přidružili se všemožní živlové, zejména vaganti, věční studenti, kteří z jedné university na druhou přecházeli; a stávaly se veliké nepořádky, takže byla odstraněna. (Viz Michael, :>Culturzustánde I1., 385.) [ hry duchovní proměnily se ve světské a konečně v maškarády; s úpadkem ducha církevního upadaly též školy. Tím nebyla vinna církev, ale nevázanost osob. I jiné slavnosti upadly, ovšem ne v té míře, jak protestanti to líčí (viz Cecilienkalender, 1885. Welsfest). Hry též znevážněly, až v kostele zapověděny. (Školní zákony viz Michael >Culturzustánde
11., 370). Připomínáme jen Karlem vydané ustanovení o školách, jež v biskupstvích a klášteřích mají býti zřízeny, (Constitutio de scholis per singula episcopia et monasteria instituendis), dle kterého u všech dómů a opatství veřejné školy měly býti zřízeny. (Bylyf školy vnitřní, konvikty, pro členy řádu, a veřejné pro cizí.) Nejstarší známý školský zákon je pastorální instrukce z r. 774. (Viz Hefele :>Conciliengeschichte 3, 2, 618.)
Aby starost církve o zpěv chlapecký byla poznána, stújtež zde některá ustanovení koncilií a papežů.
Synoda v Cáchách r. 789 poručila, aby ve všech klášteřích a u všech biskupských chrámů byly školy, a v nich se učilo žalmům, písmu, zpěvu, computu a grammatice. (Hefele 3, 2, 669.) Papež Eugen II. r. 826 toto nařízení obnovil.
Concilium Valentinurn, r. 855, v kanonu 3. zmiňuje se o školách pěveckých : >Abychom dle příkladu našich předků též o školách pěveckých jednali, ustanovujeme	(ut de scholis ecclesiasticae cantilenae iuxta exemplum praedecessorum nostrorum aliquid inter nos tractetur).
Synoda v Cáchách r. 817 zapovídá školy pro oblati, poroučí »scholas externas (in et extra claustra). Mívalyf kláštery dvě školy »interna et externa<, jako u nás asi pensionát a škola veřejná. (Hefele IV., 25.)